ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-з/803/93/26 Справа № 183/3814/19 	  	Суддя у 1-й інстанції -  Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.	

П О С Т А Н О В А
Іменем України
(додаткова)

12 березня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:
судді-доповідача: Никифоряка Л.П.,
суддів: Агєєва О.В., Халаджи О.В.,

Учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
треті особи, які не заявляли самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Дніпро справу, що виникла з цивільних правовідносин, питання щодо ухвалення додаткового рішення, головуючий у суді першої інстанції Сорока О.В.,–
В С Т А Н О В И В:
Описова частина
Короткий зміст заявлених вимог
У червні 2019року  ОСОБА_1  подала в суд позов проти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в якому з урахуванням уточнень виклала вимоги про:
- визнання за нею та ОСОБА_2 права спільної сумісної власності на садибу, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та складається з земельної ділянки площею 0,0898 га, кадастровий номер 1223285500:03:010:0003, житлового будинку під літерою А-3, загальною площею 217,2 кв.м, житловою площею 99,3 кв.м, тераси, 2008року побудови, площею 33,3 кв.м, сараю під літерою Б, 2011року побудови, площею 24,0 кв.м, навісу під літерою В., 2011року побудови, площею 11,9 кв.м, навісу під літерою Г, 2008року побудови, площею 31,5 кв.м, споруди 1-10, 2008року побудови, воріт, огорожі, хвіртки, фонтану, підпірної стіни, замощення І, 2008року побудови, площею 198 кв.м;
- визнання недійсними договорів дарування земельної ділянки площею 0,0898 га, кадастровий номер 1223285500:03:010:0003, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , та житлового будинку АДРЕСА_1 , укладених 28 квітня 2014року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчених приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бойченко Т.М.;
- поділ майна подружжя, виділивши на користь ОСОБА_1 2/5 частини садиби, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та складається з земельної ділянки площею 0,0898 га, кадастровий номер 1223285500:03:010:0003, житлового будинку під літерою А-3, загальною площею 217,2 кв.м, житловою площею 99,3 кв.м, тераси, 2008року побудови, площею 33,3 кв.м, сараю під літерою Б, 2011року побудови, площею 24,0 кв.м, навісу під літерою В., 2011року побудови, площею 11,9 кв.м, навісу під літерою Г, 2008року побудови, площею 31,5 кв.м, споруди 1-10, 2008року побудови, воріт, огорожі, хвіртки, фонтану, підпірної стіни, замощення І, 2008року побудови, площею 198 кв.м, а на користь ОСОБА_2 виділити 3/5 частини означеної садиби.
Існування таких вимог позивачка обґрунтовувала тим, що з 10 червня 1994року по 2010рік вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 .
14 серпня 2004року ОСОБА_4 подарував ОСОБА_2 незавершений будівництвом житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0898 га, кадастровий номер 1223285500:03:010:0003, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .
Житловий будинок був у непридатному для проживання стані, внаслідок чого ними було прийнято рішення про повну реконструкцію житлового будинку та приведення його у належний стан разом із земельною ділянкою, задля чого, у зв`язку з відсутністю у них грошових коштів, ОСОБА_6 надав їм у борг грошові кошти, керуючись тим, що реконструйований будинок можливо буде продати та повернути позичені кошти.
В період з червня 2004року по грудень 2009року вони займалися будівництвом (реконструкцією) зазначеної садиби, вона займалася замовленням підрядних робіт та послуг для закінчення будівництва, придбанням меблів та всієї побутової техніки.
Всі будівельні роботи виконувалися за спільні кошти, в тому числі і за ті, що були одержані від ОСОБА_6 у квітні 2007року.
Станом на січень 2010року ними була закінчена реконструкція всієї садиби і з того часу садиба мала вигляд такий, який описаний у висновку експертів Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз, що була предметом дослідження при розгляді Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська цивільної справи № 200/18266/15-ц. Вважала, що вказані обставини, в силу ч.4 ст. 82 ЦПК України, не підлягають доказуванню.
У серпні 2015року, у зв`язку з наявністю недружніх стосунків між колишнім подружжям, вона запропонувала відповідачеві в добровільному порядку здійснити поділ їх спільного майна, однак останній відмовився, тому вона звернулася до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом про поділ майна подружжя, у якому, серед іншого, просила визнати недійсним договір дарування від 14 серпня 2004року незавершеного будівництвом житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , готовність якого складала 52%, та визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0,0898 га, кадастровий номер 1223285500:03:010:0003, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Визнати спільною сумісною власністю незавершений будівництвом житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , ступінь готовності якого складала 100%, однак він не був введений в експлуатацію та право власності на нього не було зареєстроване. Крім того, позивачка просила визнати недійсними договори дарування вказаного житлового будинку та земельної ділянки, що були укладені між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також просила здійснити поділ майна подружжя.
Так, рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2016року у цивільній справі № 200/18266/15-ц позов задоволено. Визнано удаваними договори дарування земельної ділянки та незавершеного будівництвом житлового будинку АДРЕСА_1 , які в дійсності є договорами купівлі-продажу будинку та земельної ділянки. Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право спільної сумісної власності на незавершений будівництвом житловий будинок, ступінь будівельної готовності якого складає 100%, та земельну ділянку площею 0,0898 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Визнано недійсними договори дарування квартири АДРЕСА_2 , земельної ділянки та будинку, укладені ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Здійснено поділ спільного майна подружжя: визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності за кожним на частину квартири, паркомісця земельної ділянки та незавершеного будівництвом будинку. Здійснено поділ спільного боргу: визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 частині заборгованості що виникла на підставі договору позики від 04 квітня 2007року перед кредитором ОСОБА_6 в сумі 95 000 доларів США за кожним. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2017року рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2016року в частині визнання недійсними договорів дарування житлового будинку, земельної ділянки та квартири змінено та визнано їх недійсними в частині. Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову ОСОБА_1 про поділ боргу скасовано, в задоволенні позову в цій частині відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 19 грудня 2018року касаційні скарги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2016року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2016року в частині позовних вимог ОСОБА_1 про визнання договорів дарування незавершеного будівництвом будинку та земельної ділянки від 14 серпня 2004року, від 28 квітня 2014року, визнання права спільної сумісної власності на це майно та визнання за ОСОБА_1 права власності на частину цього майна скасовано. В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання договорів дарування незавершеного будівництвом будинку та земельної ділянки від 14 серпня 2004року, від 28 квітня 2014року, визнання права спільної сумісної власності на це майно та визнання за ОСОБА_1 права власності на частину цього майна відмовлено. В іншій частині рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2016року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2016року залишено без змін.
Позивачка вважала, що всі три судові інстанції безспірно встановили, що висновком судової комісійної будівельно-технічної експертизи від 09 грудня 2016року ступінь готовності спірного житлового будинку на час розгляду справи становить 100%, а його реконструкція відбувалася протягом 2004-2009років.
Також зазначала, що за результатами комісійної будівельно-технічної експертизи № 4810/4811-16 від 09 грудня 2016року у цивільній справі № 200/18266/15-ц, ринкова вартість садиби (будинку, земельної ділянки та господарських споруд) за адресою: АДРЕСА_1 , виходячи з 52% ступеню готовності будинку на момент проведення експертизи складає 504 794,00грн, а ринкова вартість садиби, готовністю 100% складає 2 543 700,00грн, збільшення вартості садиби, включаючи покращення якісних характеристик після реконструкції, є істотним.
З огляду на те, що вартість садиби за АДРЕСА_1 , що складалася з незавершеного будівництвом житлового будинку, 52% ступеню будівельної готовності житлового будинку, на момент проведення експертизи –09 грудня 2016року складала 504 794,00грн, а вартість садиби зі 100% готовністю складає 2 543 700,00грн, а враховуючи те, що реконструкція проводилася в період з 2004року по 2009рік за спільні кошти подружжя, позивачка вважала, що вартість садиби істотно збільшилася за наслідками проведеної реконструкції, внаслідок чого придбане ОСОБА_2 за договором дарування майно у 2004році, виходячи з його вартості, становить частину від загальної вартості реконструйованої (поліпшеної) під час їх шлюбу садиби. Тому, позивачка вважала, що 4/5 частини реконструйованої садиби, виходячи з її вартості, є об`єктом їх спільної сумісної власності, і повинно бути поділено між ним, виходячи з рівності часток, тому за нею слід визнати право власності на 2/5 частини садиби, а за ОСОБА_8 на 3/5 частини.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2022року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 13 січня 2026року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 –адвоката Бутенко О.О. залишено без задоволення. Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2022року залишено без змін.
Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до положень частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Статтею 141 ЦПК України закріплено порядок розподілу судових витрат між сторонами.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 10 червня 2022 року було відстрочено  ОСОБА_1 сплату судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення судового рішення у справі.
Приймаючи до уваги висновок апеляційного суду про залишення без задоволення апеляційної скарги представника ОСОБА_1 – адвоката Бутенко О.О. та залишення без змін рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2022року, з позивачки на користь держави підлягають стягненню судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 17289,00 грн.
Керуючись статтями 141, 270, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, –
У Х В А Л И В:
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 17289,00 грн.
Додаткова постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 12 березня 2026року.

Судді: