РІШЕННЯ
Іменем України
Справа № 285/7220/25
провадження у справі № 2/0285/200/26
15 квітня 2026 року  м. Звягель

Звягельський міськрайонний суд Житомирської області в складі:
головуючої судді………………..........Літвин О. О.,
секретаря…………………………......Клечковської М. М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»
до ОСОБА_1 
про стягнення заборгованості, – 
ВСТАНОВИВ:
У грудні 205 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі за текстом – ТОВ «ЄАПБ») звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором №Z62.21535.003906789 у розмірі 207388,39 грн, яка складається з 80206 грн основного боргу та 127182,39 грн несплачених відсотків. 
В обґрунтовування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем 03.05.2018 було укладено зазначений вище договір з акціонерним товариством «Ідея банк» (далі за текстом – банк, АТ «Ідея Банк»). На підставі договору факторингу від 07.07.2023 позивач набув статусу нового кредитора та відповідно до реєстру боржників набув права грошової вимоги до ОСОБА_1 на суму 207388,39 грн, яку просить стягнути на свою користь.

Сторони в судове засідання не прибули, належним чином повідомлені про слухання справи, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, у зв`язку з чим розгляд справи проведено у їхній відсутності. 
Відповідач у заяві від 15.04.2026 позовні вимоги визнав частково лише в розмірі 80206 грн за основним боргом, в стягненні з нього боргу за відсотками просив відмовити за безпідставністю. 
Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, судом встановлено наступне.
Однією із засад цивільного судочинства є свобода договору (ст.3 ЦК), яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК). Згідно із ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).
За кредитним договором фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах, встановлених договором, та сплатити відсотки за користування кредитними коштами (ст.1054 ЦК України). 
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. 
За змістом ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. 
Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то й права і обов`язки виникають у кожного контрагента.

У цій справі встановлено, що між банком та відповідачем ОСОБА_1 03.05.2018 укладено кредитний договір №Z62.21535.003906789 (далі по тексту – договір, кредитний договір), за умовами якого банк надав позичальнику кредит 85902,00 грн на поточні потреби строком 60 місяців з дня укладення договору. За користування кредитом позичальник зобов`язався сплачувати змінювану процентну ставку, яка на дату укладення договору становила 15 % річних (9,5 % змінна частина + 5,5 % маржа банку), з можливістю її подальшої зміни залежно від індексу UIRD та повідомленням позичальника банком.
Крім процентів, договором передбачено щомісячну плату за обслуговування кредитної заборгованості у розмірах згідно з графіком щомісячних платежів, який є невід`ємною частиною договору.
Погашення кредиту, процентів та інших платежів мало здійснюватися щомісячно відповідно до графіка платежів.
Пунктом 1.8 договору передбачено, що позичальник стверджує, що розуміє суть і принципи визначення процентної ставки, усвідомлює ризики, які випливають із змінної частини ставки протягом всього строку кредитування, і погоджується на ці ризики. 
Вказаний договір, а також додані до нього заява-анкета, заява про акцепт публічної оферти банку, анкета-опитувальник, паспорт споживчого кредиту, додаток до нього та договір добровільного страхування життя підписані ОСОБА_1 особисто. Тобто, відповідач здійснив дії, які чітко свідчить про його свідомий вибір щодо укладання договору. Таким чином без відповідних дій з боку відповідача укладання договору було б неможливе.
Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Кредитодавець АТ «Ідея Банк» виконав своє зобов`язання та надав відповідачу ОСОБА_1 03.05.2018 кошти в сумі 85902 грн за кредитним договором №Z62.21535.003906789.
Відповідач, підписавши договір, не лише погодив його умови, зокрема розмір кредиту, грошову одиницю, відсотки, строк та умови кредитування, але й скористався кредитом. 
З долученої позивачем довідки-розрахунку, сформованої банком, слідує, що заборгованість за договором станом на 07.07.2023 становить 207388,39 грн, з яких основний борг 80206 грн та нараховані і несплачені відсотки 127 182,39 грн.
Заборгованість відповідача також підтверджується випискою по його рахунку.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.
Із вищенаведеного вбачається, що позивачем надано суду належні та допустимі докази укладення між відповідачем та банком кредитного договору та отриманням відповідачем кредитних коштів.
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 ЦК України). Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).
Матеріали справи містять підписаний відповідачем договір, який недійсним не визнавався, відповідачем (боржником) з підстав безгрошовості у порядку ст.1051 ЦК України не оскаржувався.
У ст.629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право –  обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. 
Оскільки кредитодавець АТ «Ідея Банк» та позичальник ОСОБА_1  у цій справі досягли домовленості згідно з положеннями чинного на момент укладання кредитного договору ЦК України та уклали договір, у якому передбачені певні умови, то вони підлягають виконанню.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст.129 Конституції України).
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідач не надав суду докази, які б спростовували факт надання кредиту в розмірі, визначеному кредитним договором. 
07.07.2023 між ТОВ «ЄАПБ» та АТ «Ідея Банк» укладено договір факторингу №07072023, за умовами якого останнє зобов`язалося відступити за плату фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги. Згідно з реєстром боржників №3 до позивача перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за договором №Z62.21535.003906789 на загальну суму 207388,39 грн, з яких основний борг 80206 грн та нараховані і несплачені відсотки 127 182,39 грн.
Отже, з моменту підписання реєстру права вимоги ТОВ «ЄАПБ» набуло право вимоги за кредитним договором, укладеним з відповідачем.
Цивільне законодавство передбачає заміну кредитора в будь-якому зобов`язанні. 
Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (ст.512 ЦК України). Відступлення права вимоги відбувається на підставі правочину, зокрема, внаслідок укладення договору купівлі-продажу чи міни; дарування; факторингу. 
У вищезазначеному договорі факторингу сторони погодили момент переходу права вимоги підписанням відповідних реєстрів прав вимоги та реєстрів боржників.
На момент підписання цих реєстрів, що є додатками до договору факторингу, укладених між ТОВ «ЄАПБ» та АТ «Ідея Банк», право вимоги до відповідача за договором №Z62.21535.003906789 було дійсним, а відтак могло бути передано.
Отже, позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором.
У погоджений сторонами строк повернення кредиту кредитні кошти повернуто не було.
Зміст поняття «користування кредитом» був визначений Великою Палатою Верховного Суду у постанові №910/4518/16 від 05.04.2023, згідно якої це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами договору. 
Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. 
Таким чином, як на момент укладення договору, так і протягом строку кредитування кредитодавець мав правомірні очікування на отримання процентів за користування грошовими коштами до дня повернення кредиту, а відтак право вимоги позивача щодо сплати йому процентів є правомірним. Водночас, суд не погоджується із заявленою до стягнення сумою відсотків, позаяк з долученого розрахунку не зрозуміло, яким чином вони нараховувались. 
За правилами ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.78 ЦПК України).
Зважаючи на обов`язок суду належним чином дослідити поданий позивачем розрахунок заборгованості, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок (постанова Верховного Суду в справі №775/7704/15 від 23.01.2018), судом проведено власний розрахунок заборгованості ОСОБА_1 по відсотках, що становить 64426,5 грн (85902 (сума кредиту)?0.15 (річна відсоткова ставка)?5 (років). 
В даному випадку нараховані проценти не носять штрафного характеру, не є пенею чи неустойкою, а є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту – процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК). За правилами ст.ст.525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов`язання має виконуватись відповідно до умов договору та вимог закону. 
Встановлення судом обставин неналежного виконання відповідачем кредитного зобов`язання та відсутності доведеності зворотного, дає підстави дійти висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення тіла (основного боргу) кредиту в сумі 80206 грн та частково процентів в сумі 64426,5 грн, а всього на загальну суму 144632,5 грн.
У силу приписів ст.141 ЦПК України судові витрати стягуються з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При подачі позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 3110,83 грн. Оскільки судом задоволено позовні вимоги частково, тому пропорційно задоволених вимог слід стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 2169 грн.
Керуючись статтями 76-81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, –
УХВАЛИВ:
Позов задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (ЄДРПОУ 35625014) 
заборгованість за договором №Z62.21535.003906789 від 03.05.2018 у розмірі 144632,5 грн та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2169 грн.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку оскарження, рішення набирає законної сили за результатом апеляційного провадження.
Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги на нього безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного його тексту. 
Дата виготовлення повного тексту судового рішення – 20.04.2026.

Головуюча суддя      О. О. Літвин