ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Пирогова, 29, м. Вінниця, 21018, тел./факс (0432)55-80-00, (0432)55-80-06 E-mail: inbox@vn.arbitr.gov.ua 
___________________________________________________________________________

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ

"16" квітня 2026 р. Cправа № 902/1676/25   

Господарський суд Вінницької області у складі судді Матвійчука В.В., за участю секретаря судового засідання Ткача Д.В., за відсутності сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи
за позовом: Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна" (бульвар Лесі Українки, буд. 9, м. Київ, 01133)
до: Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібороб" (вул. Захисників Вітчизни, буд. 38, с. Зозулинці, Хмільницький район, Вінницька область, 22155)
про стягнення 77 857,25 грн
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
18.11.2025 Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Універсальна" звернулось до Господарського суду Вінницької області з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібороб" про відшкодування збитків у розмірі 77 857,25 грн.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.12.2025 дану позовну заяву передано для розгляду судді Виноградському О.Є.
Суд позовну заяву Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія Універсальна" до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібороб" про відшкодування збитків у розмірі 77 857,25 грн передав на розгляд за територіальною підсудністю до Господарського суду Полтавської області, про що 15.12.2025 постановив відповідну ухвалу.
Господарський суд Полтавської області прийняв позов до розгляду та відкрив провадження у справі № 902/1676/25 за правилами спрощеного позовного провадження, про що 19.01.2026 постановив ухвалу.
Надалі, за клопотанням позивача щодо заміни неналежного відповідача, суд замінив його на належного - СТОВ "Хлібороб" (код ЄДРПОУ 03733559), а справу передав за територіальною підсудністю на розгляд Господарського суду Вінницької області, про що 02.02.2026 постановив відповідну ухвалу.
16.03.2026 матеріали справи надійшли до Господарського суду Вінницької області.
Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.03.2026 справу № 902/1676/25 розподілено для розгляду судді Матвійчуку В.В.
19.03.2026 судом постановлено ухвалу, якою справу № 902/1676/25 прийнято до свого провадження, визначено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, а судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 16.04.2026.
Позивач та відповідач явку уповноважених представників не забезпечили. При цьому суд враховує, що про дату, час та місце судового засідання сторони були повідомлені належним чином ухвалою суду від 19.03.2026, яка відповідно до сформованих у КП "ДСС" довідок про доставку електронного листа була доставлена до електронних скриньок позивача та відповідача - 19.03.2026.
Статтею 42 Господарського процесуального кодексу України визначено права та обов`язки учасників судового процесу, зокрема учасники справи зобов`язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази тощо.
Також суд зазначає, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 (Закон України від 17.07.1997 № 475/97 - ВР), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999).
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").
Суд нагадує, що роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України"). Роль національних судів - організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див. рішення Суду у справі Шульга проти України, no. 16652/04, від 02.12.2010). До того ж організація провадження таким чином, щоб воно було швидким та ефективним, є завданням саме національних судів (див. рішення Суду у справі Білий проти України, no. 14475/03, від 21.10.2010).
Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України, якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами.
Будь-яких письмових заяв і клопотань щодо відкладення розгляду справи на день розгляду справи від відповідача до суду не надійшло.
Поряд з цим слід зазначити, що положеннями ст. 178 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
За таких обставин, справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами з огляду на приписи ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.
З урахуванням неявки представників сторін суд зважає на положення ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якою передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
В порядку ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.
У судовому засіданні 16.04.2026 прийнято судове рішення.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,
ВСТАНОВИВ:
29 листопада 2022 року між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Універсальна" (далі - Страховик) та Приватним підприємством "КОНДОР К.А.М." (далі - Страхувальник) було укладено Договір № 3112/242/003051 добровільного страхування наземного транспорту, предметом якого є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать вимогам чинного законодавства України та пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням застрахованим транспортним засобом.
Відповідно до заяви на добровільне страхування наземного транспорту, які є Додатком № 1 до Договору, а також умов страхування, що становлять Додаток № 2 до Договору, до переліку застрахованих транспортних засобів, зокрема, віднесено автомобіль марки Fiat Doblo, номер кузова (шасі) - НОМЕР_1 , реєстраційний номер - НОМЕР_2 , 2021 року випуску, із заявленою страховою вартістю 456 000,00 грн.
Згідно із пунктом 1.13 Договору строк його дії встановлено з 00 год 00 хв. 30 листопада 2022 року до 24 год 00 хв. 29 листопада 2023 року.
Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 396766 від 26 червня 2023 року, 26 червня 2023 року о 15 год. 40 хв. у селі Зозулинці по вул. Пирогова, 34-А, на території СТОВ "Хлібороб", водій ОСОБА_1 , керуючи навантажувачем MANITOU MLT-X 732, державний номерний знак НОМЕР_3 , здійснюючи рух заднім ходом, не переконався у безпечності виконання маневру, внаслідок чого допустив наїзд на припаркований автомобіль Fiat Doblo, державний номерний знак НОМЕР_2 .
У результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб отримав механічні пошкодження, що призвело до завдання матеріальної шкоди.
Постановою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 04 вересня 2023 року у справі № 133/1986/23 (провадження № 3/133/1092/23) встановлено обставини вчинення зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, які відповідають відомостям, викладеним у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 396766 від 26 червня 2023 року.
Зокрема, вказаною постановою встановлено, що відповідно до рапорту працівника поліції № 3279 від 26 червня 2023 року, 26 червня 2023 року о 15 год 41 хв. до служби "102" надійшло повідомлення про те, що о 15 год 33 хв. за адресою: с. Зозулинці, СТОВ "Хлібороб", навантажувач здійснив наїзд на припаркований автомобіль Fiat Doblo, державний номерний знак НОМЕР_2 , унаслідок чого було пошкоджено ліве крило, бампер та задні двері транспортного засобу.
Крім того, згідно із цією ж постановою, відповідно до схеми місця дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 26 червня 2023 року о 15 год 40 хв. у селі Зозулинці по вул. Пирогова, 34-А, на території СТОВ "Хлібороб", за участю навантажувача MANITOU MLT-X 732, державний номерний знак НОМЕР_3 , та автомобіля Fiat Doblo, державний номерний знак НОМЕР_2 , відображено розташування транспортних засобів на місці події, а також прилеглих об`єктів, зокрема складського приміщення № 1.
Із зазначеної постанови також убачається, що водій ОСОБА_1 у своїх письмових поясненнях від 26 червня 2023 року зазначив, що близько 15 год 30 хв. у селі Зозулинці по вул. Пирогова, 34-А, на території складів СТОВ "Хлібороб" він здійснював вантажно-розвантажувальні роботи, керуючи телескопічним навантажувачем "Manitou", державний номерний знак НОМЕР_3 . Під час виїзду зі складського приміщення заднім ходом він не помітив у дзеркалі заднього виду автомобіль марки Fiat Doblo та допустив зіткнення з ним, унаслідок чого було завдано механічних пошкоджень. Зазначений автомобіль був припаркований поблизу складського приміщення без порушень Правил дорожнього руху.
За результатами розгляду справи суд постановив визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850,00 грн.
Зазначена постанова Козятинського міськрайонного суду Вінницької області відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень набрала законної сили 14 вересня 2023 року.
26 червня 2023 року Приватне підприємство "КОНДОР К.А.М." звернулося до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна" із заявою про виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту № 3112/242/003051 від 29 листопада 2022 року.
У зазначеній заяві заявник повідомив про наявність пошкоджень застрахованого транспортного засобу автомобіля марки Fiat Doblo, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2021 року випуску, та просив здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.
Крім того, у заяві зазначено, що страховий випадок мав місце 18 жовтня 2023 року, при цьому страховий ризик визначено як дорожньо-транспортну пригоду (ДТП).
Заява підписана директором Приватного підприємства "КОНДОР К.А.М." та скріплена печаткою підприємства.
01 липня 2023 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Союз Автомотів" складено акт огляду транспортного засобу, відповідно до якого на автомобілі марки Fiat Doblo, номер кузова (шасі) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2021 року випуску, виявлено ряд пошкоджень.
На підставі зазначеного акта огляду Товариством з обмеженою відповідальністю "Союз Автомотів" виставлено рахунок-фактуру № СА-АМ-08077 від 01 липня 2023 року на загальну суму 82 417,25 грн, у тому числі ПДВ.
Відповідно до аварійного сертифіката, на підтвердження своїх вимог страхувальник надав рахунок станції технічного обслуговування № СА-АМ-08077 від 01 липня 2023 року, виставлений Товариством з обмеженою відповідальністю "Союз Автомотів", на якій здійснюватиметься відновлювальний ремонт транспортного засобу та яка забезпечує виконання гарантійних зобов`язань щодо відповідної марки транспортного засобу.
З урахуванням вартості відновлювального ремонту автомобіля Fiat Doblo, реєстраційний номер НОМЕР_2 , яка становить 82 417,25 грн, та з урахуванням умов договору страхування, розмір страхового відшкодування, за вирахуванням франшизи у розмірі 4 560,00 грн (відповідно до пункту 1.1 Договору та Додатку № 2 до нього), становить 77 857,25 грн.
У страховому акті № G-14145-1 від 31 серпня 2023 року, складеному між Приватним підприємством "КОНДОР К.А.М." та Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Універсальна", міститься висновок про те, що зазначену подію визнано страховим випадком, а завдані Страхувальнику збитки підлягають відшкодуванню у розмірі 77 857,25 грн.
На підставі зазначеного страхового акта Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Універсальна", як Страховик, здійснило виплату страхового відшкодування Приватному підприємству "КОНДОР К.А.М.", як Страхувальнику, у розмірі 77 857,25 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 4156 від 01 вересня 2023 року.
Позивач звертався до відповідача із заявою № 14145/ІНС.ЛОУ від 11 квітня 2025 року, у якій зазначив, що у зв`язку з відсутністю укладеного полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, у зв`язку з чим саме відповідач несе відповідальність за завдану шкоду.
Таким чином, на підставі викладеного, до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна" перейшло право вимоги до відповідача як до особи, відповідальної за відшкодування заподіяних збитків.
Враховуючи викладене, позивач просив відповідача перерахувати грошові кошти у розмірі 77 857,25 грн на банківські реквізити Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна".
Відповідач відповіді на зазначену заяву не надав та грошові кошти у визначеному розмірі не сплатив, доказів протилежного матеріали справи не містять.
Отже, враховуючи викладене, вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до господарського суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача страхове відшкодування у розмірі 77 857,25 грн.
З огляду на встановлені обставини справи, суд враховує таке.
Відповідно до ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства; кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно із п. 3 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України однією із підстав виникнення цивільних права та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Страхування - це правовідносини щодо захисту страхових інтересів фізичних та юридичних осіб (страховий захист) при страхуванні ризиків, пов`язаних з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням, з володінням, користуванням і розпорядженням майном, з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі у разі настання страхових випадків, визначених договором страхування, за рахунок коштів фондів, що формуються шляхом сплати страхувальниками страхових премій (платежів, внесків), доходів від розміщення коштів таких фондів та інших доходів страховика, отриманих згідно із законодавством (ст. 1 Закону України "Про страхування").
Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 979 Цивільного кодексу України передбачено, що договір страхування укладається відповідно до цього Кодексу, Закону України "Про страхування", інших законодавчих актів. Законом може бути встановлено обов`язок фізичної або юридичної особи укласти договір страхування (обов`язкове страхування). Вимоги щодо укладення договорів страхування за окремими класами страхування/категоріями страхових ризиків для врегулювання правовідносин, за якими вимагається обов`язкова наявність договору, можуть бути визначені законодавством.
Згідно із статтею 980 Цивільного кодексу України предметом договору страхування є передача страхувальником за плату ризику, пов`язаного з об`єктом страхування, страховику на умовах, визначених договором страхування або законодавством України. Об`єктом страхування можуть бути: життя, здоров`я, працездатність та/або пенсійне забезпечення; майно на праві володіння, користування і розпорядження та/або можливі збитки чи витрати; відповідальність за заподіяну шкоду особі або її майну. 
Як визначено ч. 1 ст. 981 Цивільного кодексу України, договір страхування укладається в письмовій формі з дотриманням вимог до письмової форми правочину, встановлених цим Кодексом. Факт укладення договору страхування може посвідчуватися страховим полісом (сертифікатом).
Відповідно до ст. 984 Цивільного кодексу України страховиком є юридична особа, яка спеціально створена для здійснення страхової діяльності та одержала у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності. Вимоги, яким повинні відповідати страховики, порядок ліцензування їх діяльності та здійснення державного нагляду за страховою діяльністю встановлюються законом. Страхувальником може бути фізична або юридична особа.
Судом установлено, що 29 листопада 2022 року між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Універсальна" та Приватним підприємством "КОНДОР К.А.М." укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 3112/242/003051.
Відповідно до умов страхування, що є Додатком № 2 до зазначеного Договору, до переліку застрахованих транспортних засобів, зокрема, включено автомобіль марки Fiat Doblo, номер кузова (шасі) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2021 року випуску.
Спеціальним законом у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який до спірних правовідносин застосовується в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.
Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).
Згідно із ст. 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
З матеріалів справи вбачається, що 26 червня 2023 року о 15 год 40 хв. у селі Зозулинці по вул. Пирогова, 34-А, на території СТОВ "Хлібороб", водій ОСОБА_1 , керуючи навантажувачем MANITOU MLT-X 732, державний номерний знак НОМЕР_3 , під час руху заднім ходом не переконався у безпечності виконання маневру, унаслідок чого допустив наїзд на припаркований автомобіль марки Fiat Doblo, державний номерний знак НОМЕР_2 .
У результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб отримав механічні пошкодження, що призвело до завдання матеріальної шкоди.
Вина водія ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, підтверджується постановою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 04 вересня 2023 року у справі № 133/1986/23 (провадження № 3/133/1092/23), якою його притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.
Відповідно до ч. 6 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Факт керування ОСОБА_1 навантажувачем MANITOU MLT-X 732, державний номерний знак НОМЕР_3 , під час дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 26 червня 2023 року, а також обставини її вчинення і винуватість зазначеної особи встановлені постановою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 04 вересня 2023 року у справі № 133/1986/23.
Зазначені обставини мають преюдиційне значення згідно із ч. 6 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України та не потребують повторного доведення.
За загальними правилом частини 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.
Згідно із частиною 1 статті 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Зі змісту глави 82 Цивільного кодексу України вбачається, що законодавець розрізняє поняття "особа, яка завдала шкоду" та "особа, яка відповідає за шкоду".
Аналіз положень статей 1166, 1167, 1187, 1188 Цивільного кодексу України свідчить про встановлення у цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (у тому числі моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо).
Правило генерального делікту закріплено у статті 1166 Цивільного кодексу України стосовно шкоди, зокрема, майнової.
Умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв`язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача. За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача.
Статті 1187, 1188 Цивільного кодексу України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану в законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача.
Так, стаття 1187 Цивільного кодексу України встановлює особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, зокрема відповідно до частини 2 цієї статті таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Положеннями статті 397 Цивільного кодексу України передбачено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.
Не є таким суб`єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина 1 статті 1172 Цивільного кодексу України).
Положення частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України про застосування принципу вини у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки не скасовує попереднього правила про відповідальність саме власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки (частина 2 статті 1187 Цивільного кодексу України).
Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор тощо).
У такому випадку обов`язок по відшкодуванню шкоди покладається на того власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки, з вини водія якого завдана шкода, а не безпосередньо на винного водія.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 10.08.2022 у справі № 904/6092/21 та від 01.11.2021 у справі № 920/343/20.
Для покладення на юридичну чи фізичну особу відповідальності необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності, так і певних спеціальних умов. До таких спеціальних умов належить: перебування завдавача шкоди в трудових (службових) відносинах з юридичною чи фізичною особою - роботодавцем, незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків (виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, які хоч і виходять за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами, протягом усього робочого часу; якщо така шкода завдана працівником у робочий час, але діями, які не пов`язані з виконанням трудових (службових) обов`язків, роботодавець відповідальності нести не буде).
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду в складі Касаційного цивільного суду від 26.02.2020 в справі № 661/740/18.
Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 396766 від 26 червня 2023 року та постанови Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 04 вересня 2023 року у справі № 133/1986/23, на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 , керуючи навантажувачем MANITOU MLT-X 732, державний номерний знак НОМЕР_3 , перебував у трудових відносинах із Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Хлібороб".
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 426/16825/16-ц зроблено висновок про те, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки роботодавець. 
Суд враховує, що матеріали справи не містять доказів того, що Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Хлібороб" не є законним володільцем навантажувача MANITOU MLT-X 732, державний номерний знак НОМЕР_3 , а також відсутні докази того, що на момент вчинення ДТП ОСОБА_1 не перебував у трудових відносинах із зазначеним товариством.
Таким чином, у матеріалах справи наявні належні та допустимі докази, які підтверджують, що ОСОБА_1 , як водій транспортного засобу, що спричинив дорожньо-транспортну пригоду, перебував на момент її вчинення у трудових (службових) відносинах із відповідачем.
Відтак покладення обов`язку на Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Хлібороб" щодо відшкодування шкоди (страхового відшкодування), завданої діями водія ОСОБА_1 , є обґрунтованим та підтверджується відповідними доказами.
Згідно із статтею 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Судом установлено, що 01 липня 2023 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Союз Автомотів" складено акт огляду транспортного засобу, відповідно до якого на автомобілі Fiat Doblo, номер кузова (шасі) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2021 року випуску, зафіксовано наявність механічних пошкоджень.
На підставі зазначеного акта огляду ТОВ "Союз Автомотів" сформовано рахунок-фактуру № СА-АМ-08077 від 01 липня 2023 року на загальну суму 82 417,25 грн, у тому числі ПДВ.
Згідно із аварійним сертифікатом вартість відновлювального ремонту становить 82 417,25 грн, у зв`язку з чим, з урахуванням умов договору страхування та франшизи у розмірі 4 560,00 грн (п. 1.1 Договору та Додаток № 2 до нього), розмір страхового відшкодування визначено у сумі 77 857,25 грн.
Страховим актом № G-14145-1 від 31 серпня 2023 року, складеним між ПП "КОНДОР К.А.М." та ПрАТ "Страхова компанія "Універсальна", подію визнано страховим випадком, а розмір збитків, що підлягають відшкодуванню, визначено у сумі 77 857,25 грн.
На підставі зазначеного страхового акта ПрАТ "Страхова компанія "Універсальна" здійснило виплату страхового відшкодування ПП "КОНДОР К.А.М." у визначеному розмірі, що підтверджується платіжною інструкцією № 4156 від 01 вересня 2023 року.
З огляду на те, що позивач виплатив страхове відшкодування за пошкоджений автомобіль марки Fiat Doblo, номер кузова (шасі) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2021 року випуску, у нього виникло право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.
Матеріалами справи підтверджено, що після виплати страхового відшкодування позивач звертався до відповідача із заявою № 14145/ІНС.ЛОУ від 11 квітня 2025 року про відшкодування понесених витрат.
Водночас відповідач у добровільному порядку зазначені вимоги не виконав, належних та допустимих доказів сплати відповідної суми суду не надав.
З урахуванням встановлених обставин, а саме: факту настання дорожньо-транспортної пригоди, вини водія транспортного засобу, який перебував у трудових відносинах із відповідачем, виплати позивачем страхового відшкодування та переходу до нього права вимоги відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими належними доказами та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.
Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Статтею 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У відповідності до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005).
У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.
Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.
Отже, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є доказово обґрунтованими та нормативно підставними, а відтак суд вважає за можливе їх задовольнити з наведених вище мотивів.
Вирішуючи питання судових витрат суд враховує таке.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
З огляду на наведене, на відповідача покладаються витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 2 422,40 грн.
Щодо заявлених позивачем вимог про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 16 000,00 грн суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати, на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частин 1, 2 статті 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно із ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Відповідно до частини 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно із ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Із наявних у матеріалах справи документів убачається, що 15.01.2025 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Універсальна" (клієнт) та Адвокатським об`єднанням "Інс.Лоу Груп" укладено Договір про надання правничої допомоги № 15/01/25.
Відповідно до пункту 1.1 зазначеного Договору Адвокатське об`єднання на підставі звернення клієнта зобов`язується здійснити представництво, захист, або надати інші види правничої допомоги клієнту, що вказані в цьому договорі на умовах і в порядку, що визначені цим договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги у розмірі та в строки, встановлені цим договором.
Згідно із пунктом 3.2 Договору розмір гонорару (винагороди) визначається в додаткових угодах до даного договору.
Зазначений Договір про надання правничої допомоги № 15/01/25 від 15.01.2025 підписаний уповноваженими особами сторін та скріплений їх печатками.
У Додатковій угоді № 5 від 17.11.2025 сторони погодили, що клієнт доручає, а об`єднання бере на себе зобов`язання здійснити представництво інтересів клієнта у справах, визначених відповідно до переліку (Додаток № 1), який є невід`ємною частиною цієї додаткової угоди.
Згідно із пунктом 2 Додаткової угоди № 5 за надання правничої допомоги клієнт зобов`язується оплатити об`єднанню гонорар (винагороду) згідно із пунктом 3.2 договору про надання правничої допомоги № 15/01/25 від 15.01.2025 у розмірі, визначеному відповідно до Додатку № 1 до Додаткової угоди № 5 протягом 30 днів після набрання рішенням законної сили на користь клієнта.
Додатком № 1 до Додаткової угоди № 5 визначено, зокрема, справу № G-14145, страховий акт G-14145-1, суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі 77 857,25 грн, а також розмір гонорару у сумі 16 000,00 грн.
Додаткова угода № 5 від 17.11.2025 та Додаток № 1 до неї підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені електронними підписами (печатками) із використанням сервісу "Вчасно".
Суд враховує, що вартість правничої допомоги у даній справі є фіксованою та становить 16 000,00 грн.
Окрім того, матеріали справи містять довіреності № 90D/2024 від 26.12.2024 та № 91D/2025 від 23.12.2025, видані на ім`я адвоката Бутенко Марії Олегівни для представництва інтересів Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна".
Право Бутенко Марії Олегівни на заняття адвокатською діяльністю підтверджується свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 12065/10 від 21.08.2025.
Таким чином, послуги, надані адвокатом Бутенко Марією Олегівною, були безпосередньо спрямовані на захист прав та законних інтересів клієнта у межах цієї господарської справи, а їх вартість є документально підтвердженою та погодженою сторонами.
Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
За приписами частини 3 статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Згідно із ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Положеннями п. 3 ч. 1 ст. 3, ст. 6 Цивільного кодексу України закріплено принцип свободи договору.
Суд зазначає, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок іншої сторони має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий. 
Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Також суд звертає увагу на те, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
Аналогічна правова позиція міститься в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.
У разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України). При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Таку правову позицію щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, викладено в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.
Оскільки проти розміру витрат на правничу допомогу має заперечувати обов`язково інша сторона, то якщо вона не заперечує, у суду відсутні підстави надавати оцінку кількості часу витраченому адвокатом на виконання робіт (постанова КГС ВС від 24.11.2020 у справі № 911/4242/15).
Відповідачем клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката до суду не подано.
Враховуючи конкретні обставини справи, обсяг наданих позивачу правничих послуг, погоджений сторонами розмір витрат на їх оплату, а також відсутність клопотання відповідача про зменшення таких витрат, суд, керуючись частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 16 000,00 грн.
Враховуючи вищенаведене та керуючись статтями 2, 4, 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд,
УХВАЛИВ:
Позов задовольнити.
Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібороб" (вул. Захисників Вітчизни, буд. 38, с. Зозулинці, Хмільницький район, Вінницька область, 22155; код ЄДРПОУ 03733559) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна" (бульвар Лесі Українки, буд. 9, м. Київ, 01133; код ЄДРПОУ 20113829) 77 857 грн 25 коп – збитків; 2 422 грн 40 коп – витрат зі сплати судового збору та 16 000 грн 00 коп – витрат на правничу допомогу.
Примірник повного судового рішення надіслати сторонам до електронних кабінетів в ЄСІТС.

Рішення суду набирає законної сили у строки передбачені ст. 241 ГПК України.
Рішення може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду, в порядку та строки визначені ст.ст. 256, 257 ГПК України.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
Повне рішення складено 21 квітня 2026 р.

Суддя Василь МАТВІЙЧУК

віддрук. прим.:
1 - до справи