Провадження № 2/742/110/26 
Єдиний унікальний № 742/2704/25 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 березня 2026 року м. Прилуки 

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області
в складі головуючого судді Давидчука Д.П.,
за участю секретаря судового засідання Сумцової Т.В.,
прокурора Курдибайло Т.В.,
відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Прилуки цивільну справу за позовом заступника керівника Прилуцької окружної прокуратури в інтересах держави, в особі Ладанської селищної ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за землю.
ВСТАНОВИВ:
І. Суть справи.
Заступник керівника Прилуцької окружної прокуратури в інтересах держави, в особі Ладанської селищної ради звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за землю.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно нежитлова будівля загальною площею 73,8 кв. м, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з 16.10.2007 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу № 2078 від 15.10.2007. Зазначена будівля розміщена на земельній ділянці площею 0,0228 га з кадастровим номером 7424155400:01:002:0410, цільове призначення якої – для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. 06.06.2017 між ОСОБА_1 та Ладанською селищною радою було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки строком на 10 років, однак 23.08.2019 цей договір було розірвано за взаємною згодою сторін у зв`язку з припиненням підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 , про що 28.08.2019 внесено відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Після розірвання договору відповідачка продовжувала користуватися земельною ділянкою без правовстановлюючих документів, новий договір оренди станом на момент подання позову не укладено та не зареєстровано, плата за користування землею не сплачувалася. При цьому у період з 28.08.2019 по 30.04.2025 ОСОБА_1 , будучи власником зазначеної нежитлової будівлі, фактично користувалася земельною ділянкою площею 0,0228 га з кадастровим номером 7424155400:01:002:0410 без оформленого договору оренди та державної реєстрації такого права. Земельна ділянка є сформованою, оскільки їй присвоєно кадастровий номер та вона зареєстрована у Державному земельному кадастрі, що відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 10.02.2020 у справі № 922/981/18. Власником зазначеної земельної ділянки є територіальна громада в особі Ладанської селищної ради. За таких обставин, на думку позивача, відповідачка користувалася земельною ділянкою без достатніх правових підстав, у зв`язку з чим відповідно до статей 1212, 1214 Цивільного кодексу України повинна відшкодувати доходи, які могла одержати від користування цим майном. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки відповідно до витягу з технічної документації становить: у 2024 році – 62 584,55 грн, у 2025 році – 70 066,46 грн; за даними ГУ Держгеокадастру нормативна грошова оцінка 1 кв. м земельної ділянки станом на 01.01.2020 та 01.01.2021 становила 218,06 грн, а станом на 01.01.2023 – 275,85 грн, що відповідає вартості ділянки у 2020–2021 роках 49 717,68 грн, а у 2023 році – 62 893,80 грн. Водночас розрахувати розмір доходу за період з серпня по грудень 2019 року неможливо у зв`язку з відсутністю даних про нормативну грошову оцінку земельної ділянки. Крім того, відповідно до підпункту 69.14 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України плата за землю за 2022 рік не нараховується та не сплачується щодо земельних ділянок, розташованих на територіях активних бойових дій, а територія Ладанської селищної територіальної громади була віднесена до таких територій у період з 25.02.2022 по 01.04.2022 згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 06.12.2022 № 1364 та наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 28.02.2025 № 376, тому нарахування безпідставно збережених коштів за 2022 рік не здійснювалося. Згідно з Положенням про порядок справляння плати за землю на території Ладанської селищної ради, затвердженим рішенням 37 сесії 7 скликання від 20.06.2019, орендна плата у 2020 році встановлювалася у розмірі не менше 10 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а відповідно до рішень 46 сесії 7 скликання від 16.06.2020 та 12 сесії 8 скликання від 05.07.2021 – у розмірі не менше 12 %. З урахуванням зазначеного розмір доходу від користування земельною ділянкою площею 228 кв. м з кадастровим номером 7424155400:01:002:0410 за період з 01.01.2020 по 31.12.2021 та з 01.01.2023 по 30.04.2025 становить 28 797,94 грн, що є сумою безпідставно збережених коштів. Ладанська селищна рада також повідомляла відповідачку про необхідність припинення використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів та укладення договору оренди листом від 24.07.2024. Таким чином, на думку позивача, ОСОБА_1 , не оформивши право користування земельною ділянкою комунальної власності, на якій розташоване належне їй нерухоме майно, фактично користувалася нею у період з 01.01.2020 по 30.04.2025 без належних правових підстав та без сплати орендної плати, у зв`язку з чим повинна відшкодувати Ладанській селищній раді безпідставно збережені кошти у сумі 28 797,94 грн.

ІІ. Стислий виклад заперечень відповідача.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання з`явилася та просила відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що рішенням сесії Ладанської селищної ради від 18.11.2016 було передано в оренду земельну ділянку площею 0,0228 га та встановлено річну орендну плату у розмірі 6 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, на підставі чого 06.06.2017 укладено договір оренди. 30.04.2019 її підприємницьку діяльність було припинено, у зв`язку з чим рішенням 11 сесії Ладанської селищної ради від 14.08.2019 договір оренди землі було розірвано. Згідно з актом приймання-передачі від 23.08.2019 земельну ділянку площею 0,0228 га за адресою: АДРЕСА_1 передано до земель запасу селищної ради. Після передачі зазначеної земельної ділянки до земель запасу селищної ради вона їй у користування не передавалась.

ІІІ. Встановлені судом обставини.
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно об`єкт нерухомого майна загальною площею 73,8 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , з 16.10.2007 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу № 2078 від 15.10.2007. Нежитлова будівля, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна: 18479503), розміщена на земельній ділянці площею 0,0228 га, кадастровий номер якої 7424155400:01:002:0410, цільове призначення – для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (а.с. 11-12,)
Із інформації наданої Ладанською селищною радою вбачається, що 06.06.2017 між ОСОБА_1 та Ладанською селищною радою укладено договір оренди вказаної земельної ділянки терміном на 10 років. 
23.08.2019 вказаний договір оренди був розірваний у двосторонньому порядку у зв`язку з припиненням підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 , про що внесені відповідні відомості до Реєстру речових прав на нерухоме майно 28.08.2019 (а.с. 13-14, 32).
Таким чином, починаючи з 28.08.2019 ОСОБА_1 використовувала земельну ділянку з кадастровим номером 7424155400:01:002:0410 без правовстановлюючих документів, договір оренди вищезазначеної земельної ділянки станом на дату подання позовної заяви не укладено та не зареєстровано, грошові кошти за використання земельної ділянки відповідачкою не сплачувались.
ОСОБА_1 у період часу з 28.08.2019 до теперішнього часу не набула права користування на земельну ділянку загальною площею 0,0228 га з кадастровим номером 7424155400:01:002:0410, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а тому використовує земельну ділянку під об`єктом нерухомості без достатніх правових підстав та без сплати коштів за її використання.
ОСОБА_1 , маючи у приватній власності нежитлову будівлю загальною площею 73,8 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , у період часу з 28.08.2019 до 30.04.2025 користувалася земельною ділянкою з кадастровим номером 7424155400:01:002:0410 площею 0,0228 га, призначеною для обслуговування вказаної нежитлової будівлі, без оформленого договору оренди з Ладанською селищною радою та без державної реєстрації такого права у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
З витягу з Державного земельного кадастру проб земельну ділянку, сформовану 17.04.2025 вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером 7424155400:01:002:0410 площею 0,0228 га сформована та зареєстрована у Державному земельному кадастрі (а.с. 26-31).
Власником земельної ділянки площею 0,0228 га з кадастровим номером 7424155400:01:002:0410 на даний час є територіальна громада в особі Ладанської селищної ради на підставі ст. 82 Земельного кодексу України. 
Таким чином, ОСОБА_1 у період часу з серпня 2019 року по квітень 2025 року, зважаючи на належність їй на праві власності нерухомого майна, фактично користувалася земельною ділянкою з кадастровим номером 7424155400:01:002:0410 площею 0,0228 га без достатньої правової підстави, а тому відповідно до положень ст. 1212, 1214 Цивільного кодексу України повинна відшкодувати позивачу всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна.
Враховуючи зазначене, розмір доходу відповідача у період з 28.08.2019 до 30.04.2025 у зв`язку з використанням земельної ділянки Ладанської селищної ради без достатньої правової підстави визначається як плата за користування земельною ділянкою комунальної власності у формі орендної плати, яка нараховується та сплачується за регульованою ціною, встановленою Ладанською селищною радою.
Відповідно до витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки площею 228 кв. м, кадастровий номер якої 7424155400:01:002:0410, нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить: у 2024 році – 62 584,55 грн, у 2025 році – 70 066,46 грн (а.с. 17-18)
За інформацією ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області відомості про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за 2019 рік не можуть бути надані. Разом з тим нормативна грошова оцінка 1 кв. м земельної ділянки з кадастровим номером 7424155400:01:002:0410 становить станом на 01.01.2020 – 218,06 грн, станом на 01.01.2021 – 218,06 грн, станом на 01.01.2023 – 275,85 грн. Таким чином, вартість земельної ділянки у 2020–2021 роках становила 49 717,68 грн, а у 2023 році – 62 893,80 грн.
З огляду на зазначене, розрахувати розмір доходу за використання земельної ділянки з серпня 2019 року по грудень 2019 року не вбачається можливим, оскільки відсутня інформація про нормативну грошову оцінку ділянки.
Разом з тим щодо нарахування безпідставно збережених коштів орендної плати за 2022 рік слід зазначити таке. Відповідно до підпункту 69.14 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України за період з 1 січня 2022 року до 31 грудня 2022 року не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки, що розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих російською федерацією територіях України, та перебувають у власності або користуванні фізичних осіб, а також за період з 1 березня 2022 року до 31 грудня 2022 року – щодо земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.
Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 06 грудня 2022 року № 1364 та наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 28.02.2025 № 376 затверджено перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, згідно з яким територія Ладанської селищної територіальної громади віднесена до території активних бойових дій у період з 25.02.2022 по 01.04.2022. Для цілей справляння плати за землю у 2022 році наказ № 376 застосовується у частині наявності певної території у Переліку територій у чинній редакції, при цьому дати початку та завершення активних бойових дій або тимчасової окупації не враховуються.
З огляду на те, що територія Ладанської селищної територіальної громади була віднесена до території, на якій велися активні бойові дії, безпідставно збережені кошти за період з 01.01.2022 по 31.12.2022 не нараховувалися.
Разом з тим відповідно до п. 5.5 Положення про порядок справляння плати за землю на території Ладанської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області (що діяло у 2020 році), затвердженого рішенням 37 сесії 7 скликання Ладанської селищної ради № 08 від 20.06.2019 «Про затвердження ставок земельного податку на 2020 рік», встановлено, що орендна плата визначається у договорі оренди між орендодавцем (власником) та орендарем у розмірі не менше 10 відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (а.с. 33).
Крім того, відповідно до п. 5.5 Положення про порядок справляння плати за землю на території Ладанської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області, затвердженого рішенням 46 сесії 7 скликання Ладанської селищної ради № 15 від 16.06.2020, а також п. 5.5 Положення, затвердженого рішенням 12 сесії 8 скликання Ладанської селищної ради № 9 від 05.07.2021, встановлено, що орендна плата визначається у договорі оренди між орендодавцем (власником) та орендарем у розмірі не менше 12 відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (а.с. 37-38).
Таким чином, розмір доходу за використання ОСОБА_1 земельної ділянки у період з 01.01.2020 до 31.12.2021 та за період з 01.01.2023 до 30.04.2025 площею 228 кв. м, кадастровий номер якої 7424155400:01:002:0410, склав 28 797,94 грн.
Отже, розмір збережених ОСОБА_1 коштів від безпідставно набутого майна становить 28 797,94 грн за період з 01.01.2020 до 31.12.2021 та з 01.01.2023 до 30.04.2025.
Ладанською селищною радою було повідомлено ОСОБА_1 про недопущення використання земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , без правовстановлюючих документів та необхідність укладення і реєстрації відповідного договору оренди землі шляхом направлення на її адресу листа від 24.07.2024.
Враховуючи викладене, ОСОБА_1 , не оформивши право користування земельною ділянкою комунальної власності, на якій розташоване належне їй майно, як фактичний користувач земельної ділянки використовувала її у період з 01.01.2020 до 30.04.2025 без належних правових підстав та без сплати орендної плати у загальній сумі 28 797,94 грн, що є безпідставно набутими та збереженими коштами за користування земельною ділянкою площею 0,0228 га з кадастровим номером 7424155400:01:002:0410, у зв`язку з чим зобов`язана відшкодувати їх позивачу – власнику цієї земельної ділянки, тобто Ладанській селищній раді.

ІV. Оцінка аргументів сторін та норми права, застосовані судом.
Відповідно до частини другої статті 4 ЦПК України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає у цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема у цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, у які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у пунктах 6.21, 6.22 постанови від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11, у пунктах 4.19, 4.20 постанови від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18).
У судовому процесі, зокрема у цивільному, держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (пункт 35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18). Тобто під час розгляду справи у суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України (частина друга статті 19 Конституції України).
Відповідно до пункту 3 статті 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Згідно статті 1 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави.
У випадках, визначених цим Законом, на прокуратуру покладається функція з представництва інтересів громадянина або держави в суді (пункт 2 частини першої статті 2 Закону).
Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття «інтерес держави».
У рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави», висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини).
Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й у діяльності приватних підприємств, товариств.
Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (пункт 4 мотивувальної частини).
Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15 січня 2020 року у справі № 698/119/18 (провадження № 14-350цс19) дійшла висновку, що у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві, і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (абзац другий частини п`ятої статті 56 ЦПК України).
Як зазначено у статті 23 Закону України "Про прокуратуру" та пункті 81 Правового висновку Великої палати Верховного Суду у справі 912/2385/18, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові.
Як встановлено судом, перед зверненням до суду Прилуцькою окружною прокуратурою 26.12.2024 скеровано повідомлення про встановлення підстав та намір здійснювати представництво інтересів держави у суді до Ладанської селищної ради.
Зазначене доводить те, що уповноважений державою орган місцевого самоврядування на здійснення відповідних функцій в спірних правовідносинах, не забезпечив належний захист інтересів держави шляхом звернення з позовом до суду, а тому прокурор за такий орган звернувся до суду з позовом в порядку вимог чинного законодавства. Тоді як в іншому випадку порушені інтереси держави залишилися б незахищеними.
Відповідно до ст. 1 Конституції України Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава, а відповідно до Преамбули до Основного Закону метою цього суспільного договору є забезпечення прав і свобод людини та гідних умов її життя, що неможливо без виконання законних обов`язків по сплаті орендних платежів.
Тому суд без зайвого формалізму вважає поза розумним сумнівом доведеним той факт, що участь прокурора у цій справі є доцільною і обґрунтованою, оскільки обумовлена необхідністю притягнення до цивільно-правової відповідальності особи, яка без дотримання встановленого законом порядку набуття і оформлення прав на земельну ділянку, яка перебуває у власності держави, користувалася нею без правовстановлюючих документів.
Предметом позову у цій справі є стягнення з власника об`єкта нерухомого майна коштів за фактичне користування земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розміщено.
Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (висновок, сформульований Верховним Судом України у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15).
За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.
Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути лише майно, яке безпідставно набув (зберіг), або вартість цього майна.
Судом встановлено, що відповідач є власником нерухомого майна, яке розміщене на земельних ділянках комунальної форми власності.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14.02.2022 у справі № 646/4738/19 зробив правовий висновок щодо застосування положень земельного законодавства щодо сформованості земельної ділянки при стягненні безпідставно збережених коштів та зазначив, що необхідність встановлення сформованості земельної ділянки, як об`єкта оренди, визначення її меж, кадастрового номера, внесення інформації до Державного земельного кадастру залежить від конкретних обставин справи.
Згідно з частинами першою та другою статті 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер.
Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі.
Відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.
Згідно з частиною першою статті 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташовані ці об`єкти, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.
Такий правовий висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18).
Згідно з пунктом «д» частини першої статті 156 ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

V. Висновки суду.
Судом беззаперечно встановлено, що ОСОБА_1 є власницею нежитлової будівлі загальною площею 73,8 кв. м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу №2078 від 15.10.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Прилуцького районного нотаріального округу.
Водночас земельна ділянка, на якій розташована ця будівля, площею 0,0228 га з кадастровим номером 7424155400:01:002:0410, призначена для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (цільове призначення – 03.07), належить територіальній громаді в особі Ладанської селищної ради на праві комунальної власності відповідно до ст. 82 Земельного кодексу України.
Між ОСОБА_1 та Ладанською селищною радою був укладений договір оренди вказаної земельної ділянки строком на 10 років 06.06.2017, який був розірваний за взаємною згодою 23.08.2019 у зв`язку з припиненням підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 , про що внесено відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Таким чином, починаючи з 28.08.2019, відповідачка фактично користувалася земельною ділянкою без правовстановлюючих документів, договір оренди не укладено та не зареєстровано, а грошові кошти за користування земельною ділянкою не сплачувалися. Відповідно до ст. 1212, 1214 Цивільного кодексу України, фактичне користування майном без правових підстав тягне обов`язок відшкодування отриманих або можливих доходів власнику майна.
Нормативна грошова оцінка земельної ділянки встановлена відповідно до технічної документації: на 01.01.2020 та 01.01.2021 – 218,06 грн за 1 кв. м, на 01.01.2023 – 275,85 грн за 1 кв. м. За встановленими ставками орендної плати (не менше 10–12% від нормативної грошової оцінки) розмір доходу, безпідставно отриманого ОСОБА_1 за користування земельною ділянкою у період з 01.01.2020 по 31.12.2021 та з 01.01.2023 по 30.04.2025, складає 28 797,94 грн.
Період 2022 року не підлягає нарахуванню орендної плати у зв`язку з віднесенням території Ладанської селищної ради до зон активних бойових дій, що підтверджується постановою Кабінету Міністрів України №1364 від 06.12.2022 та наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №376 від 28.02.2025.
Згідно зі змістом глави 15 Земельного кодексу України правові підстави користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується через право постійного користування або право оренди.
Статтями 93, 125 Земельного кодексу України передбачено, що право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.
Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (п. "в" ч. 1 ст.96 Земельного кодексу України).
Принцип платного використання землі також передбачено ст. 206 Земельного кодексу України, за змістом якої використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (п.п. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України ).
Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою ( п. п. 14.1.72, 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 ПК України).
Отже, законодавець розмежовує поняття "земельний податок" та "орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності" залежно від правових підстав передання прав землекористування такими ділянками.
Водночас згідно зі статтями 122 - 124 Земельного кодексу України, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.
Особи, які отримують земельну ділянку комунальної власності в користування за договором оренди (договором купівлі-продажу права оренди), зобов`язані сплачувати за неї орендну плату. Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди, як це передбачено частиною 1 статті 21 Закону України "Про оренду землі".
Оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, ураховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, особа яка придбала такий об`єкт стає фактичним користувачем тієї земельної ділянки, на якій такий об`єкт нерухомого майна розташований, а відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформлення прав на цю ділянку (без укладення договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у виді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.
Подібний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17, у постановах Верховного Суду від 14.01.2019 у справі № 912/1188/17, від 21.01.2019 у справі № 902/794/17, від 04.02.2019 у справі № 922/3409/17, від 12.03.2019 у справі № 916/2948/17, від 09.04.2019 у справі № 922/652/18, від 21.05.2019 у справі № 924/552/18, а також у постановах Верховного Суду України від 30.11.2016 у справі № 922/1008/15, від 07.12.2016 у справі № 922/1009/15, від 12.04.2017 у справах № 922/207/15 і № 922/5468/14 та у постанові Верховного Суду від 17.03.2020 у справі № 922/2413/19.
Отже, фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг ( заощадив ) у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути такі кошти власникові земельної ділянки на підставі положень ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України.
Такий самий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 р. у справі № 629/4628/16-ц та від 20.09.2018 р. у справі № 925/230/17.
Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у справі № 922/2060/20 вказав, що із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна власник цього майна стає фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, а тому саме із цієї дати у власника об`єкта нерухомого майна виникає обов`язок сплати за користування земельною ділянкою, на якій таке майно розташоване. При цьому до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, такі кошти є безпідставно збереженими.
Судами встановлено, що об`єкти нерухомого майна, які на праві власності належать відповідачеві розташовані на земельній ділянці, яка є сформованою та має чітко визначені межі.
Таким чином, із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна, відповідач як власник такого майна став фактичним користувачем спірної земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, тому саме із цієї дати у Відповідача виник обов`язок належно оформити правовідносини щодо користування земельною ділянкою (укласти відповідний договір та оформити речові права на земельну ділянку), а також обов`язок сплачувати за користування земельною ділянкою, на якій розташовано майно.
За умовами ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, відшкодування завданих збитків.
Верховний Суд у своїх постановах неодноразово звертав увагу на те, що предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку із безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цього Кодексу застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Верховний Суд неодноразово викладав правову позицію, згідно з якою для вирішення спору щодо стягнення з власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів на підставі положень статей 1212 - 1214 Цивільного кодексу України за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою комунальної власності, на якій цей об`єкт розташований, необхідно насамперед з`ясувати: 1) фактичного користувача земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цих ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування ділянками у відповідний період, або наявність правової підстави для використання земельної ділянки у такого фактичного користувача; 2) площу земельної ділянки; 3) суму, яку мав би отримати власник земельної ділянки за звичайних умов, яка безпосередньо залежить від вартості цієї ділянки (її нормативно-грошової оцінки); 4) період користування земельною ділянкою комунальної власності без належної правової підстави.
Отже, встановлення саме таких обставин входить до предмета доказування у межах вирішення спору у цій справі.
Згідно із частинами 1 - 4, 9 статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо
впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах 6, 7 цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Отже, земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі. Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16.06.2021 р. у справі № 922/1646/20 та від 04.03.2021 р. у справі № 922/3463/19.
Відповідно до пунктів 289.1, 289.2 ст. 289 Податкового кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року, що визначається за певною формулою.
Отже, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки підставою для перегляду розміру орендної плати, який у будь-якому разі не може бути меншим ніж установлено положеннями підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України.
Статтею 12 Закону України "Про оцінку земель" передбачено, що нормативно - правові акти з проведення оцінки земель затверджуються Кабінетом Міністрів України. Для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності нормативна грошова оцінка земель проводиться обов`язково (статті 13 цього Закону); нормативно - грошова оцінка земельних ділянок у межах населених пунктів проводиться не рідше ніж на 5-7 років (стаття 18 Закону України "Про оцінку земель").
Відповідно до ст. 20 Закону України "Про оцінку земель" за результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт.
Частиною другою ст. 20 Закону України "Про оцінку земель" передбачено, що дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформлюються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.
Згідно з частиною третьою ст. 23 цього Закону витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику в сфері земельних відносин.
Грошова оцінка загальної площі земельної ділянки визначається шляхом множення нормативної грошової оцінки одного квадратного метра зазначеної ділянки на її загальну площу.За результатами нормативної грошової оцінки земель складається технічна документація. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформлюються за заявою зацікавленої особи як витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки.
Результатом нормативної грошової оцінки конкретної земельної ділянки є технічна документація на неї, а надання витягу з технічної документації є послугою компетентного органу (Держгеокадастру та його територіальних органів), який веде відповідний облік згідно з Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 р. № 1051.
Технічна документація на конкретну земельну ділянку, яка виготовляється на замовлення землекористувача (власника), відповідно до ст. 20 Закону України "Про оцінку земель", також є джерелом інформації про нормативну грошову оцінку певної земельної ділянки.
Власник (землекористувач) може використати технічну документацію на обґрунтування нормативної грошової оцінки, надавши суду її оригінал або належно засвідчену копію. Відтак технічна документація, виготовлена на конкретну земельну ділянку уповноваженим органом, може бути належним доказом на обґрунтування нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка набула статусу об`єкта цивільних прав.
Суд не бере до уваги доводи відповідачки ОСОБА_1 щодо користування земельною ділянкою площею 0,0228 га іншими особами, оскільки нею не надано жодних доказів, які б засвідчували ці доводи. Крім того, безпосередньо на вказаній земельній ділянці розташовано об`єкт нерухомого майна – колишнє приміщення магазину, що виключає можливість використовувати цю земельну ділянку в цілях інших, аніж під цим об`єктом нерухомості. 
Згідно частиною третьою статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до змісту статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно із частиною другою статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до статті 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно частин першої другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України.
Обов`язок із доказування слід розуміти, як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування, і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22.04.2021 року у справі № 904/1017/20).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас, цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини, з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі №129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58. постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2021 року у справі №904/2104/19, провадження №12-57гс21).
Отже, ОСОБА_1 , не оформивши право користування земельною ділянкою комунальної власності, на якій розташоване її нерухоме майно, фактично користувалася нею без належних правових підстав та без сплати орендної плати у період з 01.01.2020 по 30.04.2025. Сума безпідставно набутого та збереженого доходу становить 28 797,94 грн, яку відповідачка зобов`язана відшкодувати позивачу – Ладанській селищній раді, як власнику земельної ділянки.

VІ. Розподіл судових витрат.
Позивачем при поданні позовної заяви до суду сплачено судовий збір в сумі 3028 грн. (а.с. 1). 
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Оскільки у справі, що розглядається, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову, то тягар зі сплати судового збору необхідно залиши за позивачем. 
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 264, 265 ЦПК Суд,

УХВАЛИВ:
Позов заступника керівника Прилуцької окружної прокуратури в інтересах держави, в особі Ладанської селищної ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за землю – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Ладанської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 7424155400:01:002:0410 у розмірі 28 797 (двадцять вісім тисяч сімсот дев`яносто сім) гривень 94 копійки.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Чернігівської обласної прокуратури витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень.
Рішення може бути оскаржено увстановленому законом порядку до Чернігівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його підписання. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:
Позивач: Ладанська селищна рада Прилуцького району Чернігівської області,вул. Миру, 77, смт. Ладан, Чернігівська область, 17583, ЄДРПОУ 04412449. 
Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя   Дмитро ДАВИДЧУК