УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №274/2882/24 Головуючий у 1-й інст. Вдовиченко Т. М. 
Категорія 84 Доповідач Павицька Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого  Павицької Т.М.,
суддів   Коломієць О.С., Шевчук А.М.,

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О., 

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Житомирі цивільну справу №274/2882/24  за поданням приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Волкової Євгенії Олегівни про вирішення питання про звернення стягнення на незареєстроване нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , стягувач ОСОБА_2 ,  за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_3  на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 02 червня 2025 року, постановлену під головуванням судді Вдовиченко Т.М. у м. Бердичеві,
в с т а н о в и в :

У травні 2025 року приватний виконавець виконавчого округу Житомирської області Волкова Є.О. звернулася до суду із поданням, у якому просила звернути стягнення на нерухоме майно боржника - ОСОБА_1 , право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку, а саме: 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 . В обґрунтування своїх вимог приватний виконавець зазначала, що у неї на виконанні перебуває виконавче провадження ВП № 76490949 (АСВП) (далі - виконавче провадження), щодо примусового виконання виконавчого листа № 274/2882/24 виданого 18.10.2024 року Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за частку квартири АДРЕСА_1 у розмірі 706 950,00 грн. На підставі вищезазначеного рішення суду, боржник є власником нерухомого майна, на підставі якого він може провести державну реєстрацію майна. Проте вказаних заходів не вчиняє, що унеможливлює звернення на нього стягнення, а воно є єдиним майном боржника, на яке можливо звернути стягнення з метою задоволення вимог стягувача. Боржник отримавши рішення суду про виділення у власність частки квартири, не звернувся до органів реєстрації для отримання відповідних документів та внесення даних про нового власника майна до державних реєстрів. Вказує, що боржник вважає, що дієвий спосіб не дати виконавцю реалізувати майно, а стягувачу отримати компенсацію за частину квартири, в рахунок погашення заборгованості за виконавчим документом - просто не здійснювати державну реєстрацію такого майна. З огляду на викладене та у зв`язку з тим, що рішення суду до теперішнього часу не виконано, а боржник ухиляється від його виконання, не вживає заходів щодо виконання рішення, є всі підстави застосувати до ОСОБА_4 захід забезпечення виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на незареєстроване нерухоме майно боржника. З метою перевірки майнового стану боржника приватний виконавець здійснила візит до квартири АДРЕСА_1 . Під час візиту було встановлено, що боржник з 03.2018 року по теперішній час не проживає у квартирі. Даний факт був засвідчений в акті приватного виконавця 4 - ма присутніми особами. Окрім того, головою ОСББ «Добро-18» була надана довідка, яка підтвердила факт того, що боржник з 03.2018 року по теперішній час не проживає у квартирі. Посилаючись на вимоги статті 440 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець просила задовольнити подання.
Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 02 червня 2025 року подання приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Волкової Є.О. задоволено. Звернуто стягнення на нерухоме майно боржника - ОСОБА_1 , право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку, а саме: 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .
Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 – ОСОБА_3  подала апеляційну скаргу у якій просить її скасувати та відмовити у задоволенні подання приватного виконавця. Стягнути з ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 13 884,48 грн. На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що за рішенням суду від 12.08.2024 по справі №274/2882/24 у стягувача не припинилось право власності на 1/2, так як право власності припиняється за умови сплати компенсації боржником, а у боржника відповідно не виникло право власності на цілу квартиру. Приватний виконавець вважав, що право власності у боржника за рішенням суду по справі №274/2882/24, виникло, й боржник безпідставно його не реєструє, але як зазначено в судовому рішенні, право власності припиняється у стягувача і виникає у боржника, з дня отримання стягувачем компенсації за її частку від боржника. Таким чином, приватний виконавець безпідставно вважав, що у Боржника виникло право власності на квартиру за рішенням суду в справі №274/2882/24, а суд не перевірив даної обставини, вважаючи її доведеною. В резолютивній частині заочного рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 12.08.2024 у справі №274/2882/24, чітко вказано, що право власності ОСОБА_2 припиняється лише після отримання компенсації від ОСОБА_1 за частку квартири, будь-яких інших правових підстав переходу права власності не існує. Для того, щоб ОСОБА_1 набув право власності на 1/2 частку квартири за вищевказаним рішенням суду, суд, який розглядав подання приватного виконавця, мав встановити, а приватний виконавець довести належними та допустимими доказами, що у боржника виникло таке право власності тобто боржник сплатив на користь стягувача компенсацію. До моменту сплати компенсації боржником на користь стягувача за рішенням суду №274/2882/24, квартира залишається в спільній частковій власності боржника та стягувача. Приватний виконавець звертаючись до суду з поданням, по суті змінив порядок та спосіб виконання рішення суду від 12.08.2024 у справі №274/2882/24, про що зазначено в ухвалі «Припускає, що боржник вважає, що дієвий спосіб не дати виконавцю реалізувати майно, а стягувачу отримати компенсацію за частину квартири, в рахунок погашення заборгованості за виконавчим документом - просто не здійснювати державну реєстрацію такого майна.». Тобто безпідставно прийняв те, що право власності на квартиру у боржника виникло і підлягає компенсації, що суперечить рішенню суду від 12.08.2024 у справі №274/2882/24, згідно якого 1/2 належала стягувачу в т.ч. і на момент винесення ухвали. Безпідставно встановлені судом обставини, потягли ухвалення незаконного, необґрунтованого та безпідставного рішення суду, яким надано право на реалізацію майна, що не належало боржнику. Відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження», стягнення заборгованості можливе лише за рахунок майна яке належить на праві власності боржнику, в порядку зокрема визначеному ст. 48 даного закону. Частиною першою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження», встановлено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи, щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом. Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам. У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно. Відповідно до ч. 10 ст. 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця законодавство чітко передбачає обов`язок перед тим, як звертати стягнення на майно боржника, виконавець має переконатися, що таке майно належить боржнику, або що він дійсно має на таке майно законне право, те саме стосується суду, при розгляді подання виконавця, щодо звернення стягнення на не зареєстроване майно. Таким чином, суд надав дозвіл на реалізацію майна, що не належало боржнику, що в свою чергу порушує принцип верховенство права.
22 січня 2026 року представник ОСОБА_2 – ОСОБА_5 подав відзив у якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 та залишити в силі ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 02.06.2025 року. У відзиві зазначає, що та обставина, що ОСОБА_1 не зареєстрував за собою право власності на майно та в добровільному порядку не виконав рішення суду жодним чином не вказує на порушення саме його прав. Тобто, обумовлення в судовому рішенні про перехід права власності на квартиру на користь ОСОБА_1 в момент сплати ним вказаної заборгованості було вказане лише задля захисту інтересів ОСОБА_2 . Внаслідок ухилення ОСОБА_1 від добровільного виконання судового рішення, єдиним способом задоволення вимог ОСОБА_2 була реалізація вказаного майна. Відповідно до ч. 10 -11 ст. 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця. Отже, в процесуальному законі існує чітка норма, яка врегульовує подібного випадку правовідносини та скеровує виконавця із відповідним поданням до суду для отримання спеціального дозволу на реалізацію майна. Відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Відповідно до частини першої, другої статті 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Згідно з ч. 5 ст. 48 Закону у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем. Враховуючи наведені норми, а також обставини справи, встановлено, що боржник у добровільному порядку судове рішення не виконував, а також, зважаючи на значну суму заборгованості, здійснювані приватним виконавцем заходи щодо пошуку майна боржника, за рахунок якого можливо задовольнити вимоги стягувача, у ході яких виявлено належність боржнику на праві власності частки у квартирі, право на яку не зареєстровано в установленому законом порядку за боржником, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення подання державного виконавця про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Задовольняючи подання приватного виконавця, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку. Боржник у добровільному порядку судове рішення не виконує, а також, зважаючи на значну суму заборгованості, здійснювані приватним виконавцем заходи щодо пошуку майна боржника, за рахунок якого можливо задовольнити вимоги стягувача, у ході яких виявлено належність боржнику на праві власності частки у квартирі, право на яку не зареєстровано в установленому законом порядку за боржником.
Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує наступне. 
Встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі із 14.06.2003 року. Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 25 січня 2016 року шлюб між сторонами розірвано.
Згідно договору купівлі-продажу від 07.05.2013 ОСОБА_6 придбала квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 .
Заочним рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24.01.2020 задоволено позов ОСОБА_1 про поділ майна подружжя. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 .
Заочним рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 12.08.2024 по справі №274/2882/24 позов ОСОБА_2 задоволено. Розділено між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , виділено у власність ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за частку квартири АДРЕСА_1 у розмірі 706 950 гривень. Право ОСОБА_2 на частку у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 припиняється з дня отримання нею компенсації за її частку від ОСОБА_1 .
У провадженні приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Волкової Є.О. перебуває виконавче провадження ВП № 76490949 (АСВП), щодо примусового виконання виконавчого листа № 274/2882/24 виданого 18.10.2024 року Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за частку квартири АДРЕСА_1 у розмірі 706 950,00 грн.
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Волковою Є.О. від 07.11.2024 накладено арешт на грошові кошти боржника ОСОБА_1 . 
Згідно повідомлення Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 14.02.2025 відповідно до Книг записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, виданих до 01.01.2013 року, відомості щодо реєстрації права власності на земельні ділянки, право постійного користування земельними ділянками та права оренди на території Житомирської області за фізичною особою, що зазначена у запиті, відсутні. 
Згідно повідомлення ТСЦ МВС №1842 від 18.02.2025 згідно Єдиного державного реєстру транспортних засобів, станом на 15.02.2025 року, за ОСОБА_1 ТЗ не зареєстровані.
У статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частин першої та другої ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно з п.3 частини п`ятої ст.19 Закону України «Про виконавче провадження», боржник зобов`язаний за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України.
Пунктом 1 частини першої ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст.3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Відповідно до частини першої ст.48 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.
За змістом частини десятої ст.440 ЦПК України, питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.
Відповідно до частин третьої та четвертої ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна, виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірку, чи перебуває це майно під арештом. Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.
У разі, якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстроване в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.
Аналіз зазначеної норми свідчить про те, що нею чітко визначена умова, за якої суд вирішує питання звернення стягнення на нерухоме майно боржника, це відсутність державної реєстрації права власності за боржником в установленому законом порядку.
Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Питання про звернення стягнення на майно боржника, що не зареєстроване в установленому законом порядку, вирішується судом в порядку, передбаченому частиною четвертою ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» та частиною десятою ст.440 ЦПК України, та стосується тих випадків, коли боржник фактично володіє та користується таким нерухомим майном, але право власності на таке майно за ним не зареєстровано в установленому законом порядку.
Зазначене відповідає правовому висновку, наведеному в постанові Верховного Суду від 26 травня 2021 року.
У справі за позовом  ОСОБА_2  до ОСОБА_1 про розподіл майна між подружжям, 12 серпня 2024 року Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області ухвалив заочне рішення.
Відповідно до ч.5 ст.272 ЦПК України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення. 
Судом першої інстанції копія судового рішення направлена ОСОБА_1 рекомендованим повідомленням за вказаною позивачем адресою, яке повернулось з причини «адресат відсутній за вказаною адресою».
Враховуючи зазначені обставини відповідачу не було відомо про заочне рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 12 серпня 2024 року.
16 листопада 2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Житомирської області Волковою Є.О. відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №274/288224 виданим 18.10.2024 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за частку квартири АДРЕСА_1 у розмірі 706 950, 00 грн.
Згідно ч.1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
Приватний виконавець виконавчого округу Житомирської області Волкова Є.О. до подання про звернення стягнення на незареєстроване нерухоме майно долучила список рекомендованих поштових відправлень за 07.11.2024.
Однак в цьому списку відсутній боржник ОСОБА_1 . Ця обставина свідчить про те, що копія постанови про відкриття виконавчого провадження не була направлена ОСОБА_1 приватним виконавцем виконавчого округу Житомирської області Волкова Є.О. у визначеному законом порядку. 
Крім того, згідно акту приватного виконавця від 25.02.2025, з метою перевірки майнового стану боржника, приватний виконавець здійснила візит до квартири АДРЕСА_1 . Під час візиту було встановлено, що боржник з 03.2018 року по теперішній час не проживає у квартирі. Даний факт був засвідчений в акті приватного виконавця 4 - ма присутніми особами.
Згідно довідки ОСББ «Добро-18» №3 від 10.02.2025, ОСОБА_1 з 03.2018 року по теперішній час не проживає у квартирі АДРЕСА_1 . 
За встановлених обставин, боржник ОСОБА_1 не міг виконати заочне рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 12.08.2024 у добровільному порядку, оскільки йому не було відомо ні про судове рішення, а ні про відкриття виконавчого провадження про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 грошової компенсації за частку квартири АДРЕСА_1 у розмірі 706 950, 00 грн.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов невірного висновку про наявність підстав для задоволення подання приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Волкової Є.О. про звернення стягнення на незареєстроване нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , а доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду.
Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно із статтею 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Волкової Є.О. про звернення стягнення на майно боржника ОСОБА_1 .
Судові витрати понесені ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Волкової Є.О.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_3 задовольнити.
Ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 02 червня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Відмовити в задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Волкової Євгенії Олегівни про звернення стягнення на незареєстроване нерухоме майно боржника ОСОБА_1 .
Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Волкової Євгенії Олегівни на користь ОСОБА_1 484,48 грн судових витрат.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст судового рішення виготовлено 05 березня 2026 року.

Головуючий Т.М. Павицька 

О.С. Коломієць
Судді 

А.М. Шевчук