Справа № 698/94/26
Провадження № 2-о/698/14/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

23 березня 2026 р. Калинопільський районний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді Баранова О.І.,
присяжних: Кожушко Л.В., Гармаш Л.М.,
за участю секретаря Пугачовської Т.І.,
представника заявника Замковенка В.М. , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в селищі Калинопіль, Звенигородського району, Черкаської області в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Звенигородський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, приватний нотаріус Звенигородського нотаріального районного округу Вечірко Наталії Вікторівни, військова частина НОМЕР_1 , про оголошення особи померлою, - 

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаною вище заявою. На обгрунтування заявлених вимог зазначив, що він ОСОБА_2 є рідним батьком зниклого безвісти захисника України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який був мобілізований ІНФОРМАЦІЯ_2 до Збройних Сил України, у зв`язку із військовою агресією російської федерації.
Солдат ОСОБА_4 проходив військову службу навідником ІНФОРМАЦІЯ_5 у військовій частині НОМЕР_2 .
ІНФОРМАЦІЯ_3 приблизно о 07 годині ранку група військовослужбовців (в числі військовослужбовців перебував ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 ) висунулася на виконання бойового завдання в м. Бахмут Донецької області, неподалік терикону. Група рухалась пішки всю дорогу. Практично одразу після виходу по групі почався обстріл зі стрілецької зброї. Підчас бою по групі військовослужбовців ЗСУ було завдано удар з СПГ та РПГ. Підчас вказаного бою син заявника ОСОБА_4 отримав тяжке поранення в область очей та обличчя. В подальшому під час бою, зі злів солдата ОСОБА_5 , солдата ОСОБА_6 , ОСОБА_4 загинув від отриманих поранень, що підтверджується матеріалами службового розслідування військової частини НОМЕР_2 .
Станом на 02.02.2026 року місце перебування ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , невідоме.
Оголошення ОСОБА_4 померлим необхідно заявнику з метою оформлення спадщини та допомоги у зв`язку із смертю (загибеллю) військовослужбовця.
Враховуючи вищезазначені обставини заявник просить оголосити ОСОБА_4 померлим ІНФОРМАЦІЯ_4 в адміністративних межах населеного пункту Бахмут, Донецької області.
Представник заявника адвокат Замковенко В.М. в судовому засіданні заяву підтримав, надавши відповідні пояснення.
Представник заінтересованої особи відділу ДРАЦС Чепіга Н. подала до суду заяву про розгляд справи без участі представника заінтересованої особи, заперечень щодо заявлених вимог не висловила.
Представником Міністерства оборони України ОСОБА_7 подано до суду письмові пояснення, які останній просить врахувати при прийнятті рішення по справі, розгляд справи провести без участі представника.
Заінтересована особа ОСОБА_3 подала до суду клопотання про розгляд справи без її участі, заперечень щодо заявлених вимог не висловила.
Заінтересована особа приватний нотаріус Звенигородського нотаріального районного округу Вечірко Н.В. подала заяву про розгляд справи без її участі.
Представник в/ч НОМЕР_1 в судове засідання не з`явився.
Заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши письмові матеріали справи, суд знаходить заяву такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 є рідним батьком ОСОБА_4 , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 22.10.1977 року.
Згідно витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_2 солдат ОСОБА_4 навідник ІНФОРМАЦІЯ_5 прибув до в/ч НОМЕР_1 для проходження військової служби.
Відповідно до сповіщення від 10.11.2022 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мобілізований ІНФОРМАЦІЯ_2 , навідник ІНФОРМАЦІЯ_5 військової частини НОМЕР_2 зник безвісти 26.10.2022 року в напрямку населеного пункту Бахмут, Донецької області під час виконання бойового завдання по захисту батьківщини від російських загарбників.
17.11.2022 року заявник ОСОБА_2 склав повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, про те, що він втратив зв`язок із сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 . Останнє відоме місце перебування м. Костянтинівка, Краматорського району, Донецької області.
За результатами вказаного звернення, 18.11.2022 року внесено відомості до єдиного реєстру досудових розслідувань за частиною 1 статті 115 КК України, номер кримінального провадження № 12022250360000928.
Згідно з копіями Акту службового розслідування від 12.11.2022 року по факту зникнення безвісті під час виконання бойових завдань встановлено, що військовослужбовець в/ч НОМЕР_2 солдат ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в ході оборонних боїв в районі населеного пункту Бахмут, Донецької області зник безвісти.
Відтак, суд констатує його статус на час розгляду справи, як зниклий безвісти.
Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення (пункт 5 частини другої статті 293 ЦПК України).
Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у ч. 1 ст. 315 ЦПК України, однак не є вичерпним.
Частинами 1, 2 статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Схожі за змістом висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 10.04.2019 року у справі №320/948/18, від 18.01.2024 року у справі №560/17953/21.
Згідно зі змістом статті 305 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна.
Відповідно до частини першої статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.
Заявник звернувся до суду із заявою про оголошення його сина ОСОБА_4 , який зник безвісти під час виконання бойового завдання, померлим, посилаючись на необхідність отримання свідоцтва про смерть, оформлення спадщини та отримання грошових виплат.
Оголошення фізичної особи померлою (смерть in absentia) це судове визнання померлою фізичної особи, щодо якої за місцем її постійного проживання немає будь-яких відомостей про місце перебування протягом встановленого законом строку.
Оголошення фізичної особи померлою є припущенням її смерті (praesumptio mortis), що має наслідком припинення правосуб`єктності. Суд під час оголошення фізичної особи померлою достеменно не може встановити факт її смерті, а лише припускає це на підставі непрямих доказів або у зв`язку із тривалою безвісною відсутністю.
За змістом частини другої статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.
Відповідно, у ситуації, коли внаслідок збройної агресії російської федерації проти України фізична особа пропала безвісти, суд має право оголосити цю фізичну особу померлою відповідно до частини другої статті 46 ЦК України саме на підставі цих приписів (за умови доведеності зазначених обставин), використовуючи ці норми як спеціальні.
Правова мета встановлення спеціальних строків полягає в тому, що визначені частиною другою статті 46 ЦК України два роки від дня закінчення воєнних дій, збройного конфлікту або шість місяців потрібні для розшуку особи та вжиття заходів для її повернення із зони воєнних дій, збройного конфлікту або з інших держав і територій. Дворічний або шестимісячний строки обумовлені тим, що в багатьох випадках під час воєнних дій, збройних конфліктів загибель або зникнення осіб відбувається в умовах невизначеності, на територіях, де тривають активні бойові дії, або в тимчасово окупованих регіонах, що ускладнює вирішення питання розшуку фізичної особи. І навіть за наявності цих строків очевидність щодо зникнення безвісти або загибелі особи може залишатися невідомою.
Визначення шести місяців, як мінімально потрібного строку, відображає необхідність обґрунтованого періоду для пошуку зниклої особи, враховуючи особливі обставини зникнення, зокрема під час активних бойових дій. Встановлення такого строку дозволяє зменшити ймовірність того, що особа, яка може бути ще живою, буде передчасно визнана померлою.
Шість місяців, які визначені в реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, мають відраховуватися від дня закінчення активних бойових дій на місці (на території) ймовірної загибелі фізичної особи, що дозволятиме надати правову охорону людям, які постраждали від війни та у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси, і забезпечуватиме правову справедливість.
Шестимісячний строк, який у цьому випадку обраховується з дня закінчення активних бойових дій, виконує функцію своєрідного запобіжника, спрямованого на захист прав та інтересів фізичної особи, яка може перебувати в невідомому місці або тимчасово не мати змоги вийти на зв`язок з різних причин, пов`язаних з обставинами воєнних дій, збройного конфлікту. Така правова гарантія запобігає передчасному оголошенню особи померлою, враховуючи, що в умовах війни можуть бути численні фактори, які заважають встановленню фактичного місця перебування людини. Цей строк забезпечує можливість з`ясування додаткових обставин або отримання нової інформації про зниклу особу, що сприяє уникненню помилкових судових рішень, які могли б призвести до негативних правових наслідків для самої особи, її родичів і суспільства загалом.
Такий правовий висновок у своїй постанові 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22 виклала Велика Палата Верховного Суду, який відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України є обов`язковим для врахування при вирішенні цієї справи.
Згідно статті 1 Закону України «Про оборону України», район воєнних (бойових) дій - визначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або/та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії. Бойові дії - форма застосування з`єднань, військових частин, підрозділів (інших сил і засобів) Збройних Сил України, інших складових сил оборони, а також поліції особливого призначення Національної поліції України для вирішення бойових (спеціальних) завдань в операціях або самостійно під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння).
Статтею 47 ЦК України визначено, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті.
Особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи.
Особа може бути оголошена в судовому порядку померлою у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть цієї особи. На цьому наголошено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 31 травня 2023 року у справі № 177/11/20, від 07 листопада 2023 року у справі № 607/159/23.
У постановах від 26 квітня 2023 року у справі № 337/3725/22, від 29 березня 2023 року у справі № 753/8033/22 Верховний Суд дійшов висновків, що підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, можуть бути зокрема письмові докази; речові докази, у тому числі звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; показання свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військкомату або від командира військової частини (у випадку загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі при обставинах, що загрожували їй смертю.
Вказаний перелік доказів не є вичерпним та може бути конкретизований у кожній справі залежно від встановлених у ній обставин.
Подібні висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 25 жовтня 2023 року справі № 607/1612/23(провадження № 61-6323св23).
У правовому контексті оголошення фізичної особи померлою є припущенням її смерті, що має наслідком припинення правосуб`єктності. Суд під час оголошення фізичної особи померлою достеменно не може встановити факт її смерті, а лише припускає це на підставі непрямих доказів або у зв`язку із тривалою безвісною відсутністю.
Законодавець розрізняє дві підстави оголошення судом фізичної особи померлою: загальну та спеціальну.
Відповідно до частини першої статті 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
У частині першій статті 46 ЦК України міститься загальна норма: «фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років» та дві спеціальні: «якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, протягом шести місяців» та «за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру».
У частині другій статті 46 ЦК України законодавець навів дві спеціальні норми: «фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій» (речення перше) та «з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців» (речення друге).
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України (другий сенат) від 18 червня 2020 року № 5-р(ІІ)/2020 принцип верховенства права (правовладдя) вимагає суддівської дії у ситуаціях, коли співіснують суперечливі норми одного ієрархічного рівня. У таких ситуаціях до судів різних видів юрисдикції висунуто вимогу застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): «закон пізніший має перевагу над давнішим» (lex posterior derogat priori); «закон спеціальний має перевагу над загальним» (lex specialis derogat generali); «закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим» (lex posterior generalis non derogat priori speciali). Якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права (правовладдя) втрачає свою дієвість.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 лютого 2023 року у справі № 910/18214/19 також звертала увагу на співвідношення між загальною та спеціальною нормою. Так, спеціальна норма встановлює правила, які підлягають застосуванню у певних випадках, визначених такою нормою права, а загальна норма встановлює правила, які підлягають застосуванню у всіх випадках, крім тих, на які поширюється гіпотеза спеціальної норми. Тому загальна та спеціальна норми не суперечать одна одній, а встановлюють системне законодавче регулювання.
Законодавець запроваджує спеціальну цивільно-правову норму з метою конкретизації, деталізації та диференціації правового регулювання цивільних відносин в межах їх загального роду. Спеціальна норма походить від загальної і тісно з нею пов`язана.
Відповідно у ситуації, коли внаслідок збройної агресії рф проти України фізична особа пропала безвісти, суд має право оголосити цю фізичну особу померлою відповідно до частини другої статті 46 ЦК України саме на підставі цих приписів (за умови доведеності зазначених обставин), використовуючи ці норми як спеціальні.
При цьому, приписи частини другої статті 46 ЦК України пов`язують оголошення фізичної особи померлою у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, а не у зв`язку з воєнним станом як таким.
Потрібно наголосити на тому, що законодавець розмежовує категорії «воєнні дії», «збройний конфлікт» і «воєнний стан». Частина друга статті 46 ЦК України послуговується категоріями «воєнні дії» і «збройний конфлікт», а не «воєнний стан». Тому немає підстав пов`язувати початок перебігу строків, зазначених у частині другій статті 46 ЦК України, із введенням, припиненням або скасуванням воєнного стану в Україні.
Речення друге частини другої статті 46 ЦК України не конкретизує обставини, за яких суд може застосувати скорочений шестимісячний строк замість дворічного, зазначеного у реченні першому цієї частини. Водночас суд може послатися на шестимісячний строк у разі наявності істотних підстав для припущення, що фізична особа загинула внаслідок воєнних дій, збройного конфлікту, і без обґрунтованих підстав очікувати, що з часом обставини зміняться або з`являться нові дані щодо місцезнаходження цієї особи.
Шість місяців, які визначені в реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, мають відраховуватися від дня закінчення активних бойових дій на місці (на території) ймовірної загибелі фізичної особи, що дозволятиме надати правову охорону людям, які постраждали від війни та у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси, і забезпечуватиме правову справедливість. Конкретні воєнні дії мають територіальну і часову характеристики. Джерелом офіційної інформації про ці характеристики є Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 (далі Наказ № 309). У цьому Наказі № 309 зазначені (1) території, на яких ведуться (велися) бойові дії, зокрема: (а) території можливих бойових дій; (б) території активних бойових дій; (в) території активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси; (2) тимчасово окуповані рф території України. До того ж цей Наказ містить інформацію про дату початку та завершення бойових дій на відповідній території. Отже, суди можуть використовувати дані, зокрема з Наказу № 309, для визначення часових характеристик ведення воєнних дій на конкретній території України.
У частині другій статті 46 ЦК України йдеться про воєнні дії, збройний конфлікт, а не про воєнний стан. Не можна тлумачити цей припис як такий, що його можливо застосувати стосовно оголошення особи померлою винятково після скасування воєнного стану на усій території України. Також не можна відраховувати шестимісячний строк, передбачений частиною другою статті 46 ЦК України, від дати ймовірної загибелі фізичної особи на території ведення активних бойових дій, оскільки внаслідок триваючих активних бойових дій ситуація на певній території може бути невизначеною та непередбачуваною. Зокрема, зв`язок із особою може перерватися з різних причин, особа може бути змушена змінити місце постійного проживання, перебування або потрапити в полон, що ускладнює встановлення обставин її зникнення. В умовах воєнних дій, збройного конфлікту часто бракує достовірної інформації, що унеможливлює навіть гіпотетичне визначення дати ймовірної загибелі, а відтак і об`єктивне обчислення строків для оголошення особи померлою. Шестимісячний строк, який у цьому випадку обраховується з дня закінчення активних бойових дій, виконує функцію своєрідного запобіжника, спрямованого на захист прав та інтересів фізичної особи, яка може перебувати в невідомому місці або тимчасово не мати змоги вийти на зв`язок з різних причин, пов`язаних з обставинами воєнних дій, збройного конфлікту. Така правова гарантія запобігає передчасному оголошенню особи померлою, враховуючи, що в умовах війни можуть бути численні фактори, які заважають встановленню фактичного місця перебування людини. Цей строк забезпечує можливість з`ясування додаткових обставин або отримання нової інформації про зниклу особу, що сприяє уникненню помилкових судових рішень, які могли б призвести до негативних правових наслідків для самої особи, її родичів і суспільства загалом. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що з урахуванням конкретних обставин справи суд може розпочати відлік шестимісячного строку для оголошення особи померлою від дня настання події, яка спричинила загибель фізичної особи, у разі якщо ця подія відбулася за межами території ведення активних бойових дій, проте є наслідком воєнних дій.
Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22.
Згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Наказом Міністерства розвитку громад та територій України 28 лютого 2025 року № 376, у місті Бахмут Донецької області датою припинення бойових дій є 12.12.2023.
Разом із цим, згідно із даним переліком, місто Бахмут має статус тимчасово окупованого з 13.12.2023, тобто з наступного дня після закінчення активних бойових дій.
Тобто, на території населеного пункту Бахмут, поблизу якого відповідно до матеріалів службового розслідування військової частини зник безвісти ОСОБА_4 , активні бойові дії згідно з Переліком закінчилися 12 грудня 2023 року, тобто до дати можливої загибелі останнього, а з 13 грудня 2023 року цей населений пункт є тимчасово окупованою територією, відомості про завершення тимчасової окупації відсутні.
Таким чином, після 13.12.2023 вся територій міста Бахмута перебуває під контролем російських військ, і сторона країни-агресора, яка неодноразово порушувала закони та звичаї війни, не надає не тільки Україні, а й міжнародним гуманітарним організаціям усіх відомостей про захоплених у полон та загиблих українських захисників.
Суд зауважує, що у матеріалах справи окрім сповіщення сім`ї, про те, що ОСОБА_4 зник безвісти 26 жовтня 2022 року в районі населеного пункту Бахмут, Бахмутського району, службового розслідування військової частини НОМЕР_2 від 12 листопада 2022 року, відповідно до якого ОСОБА_4 , отримав поранення в область обличчя, після чого спробував піднятись та його скосило кулями від кулемета, інших доказів, які б давали підстави припустити можливу загибель військовослужбовця, суду надано не було.
В той же час, відсутня можливість допиту осіб, які надавали свідчення під час проведення службового розслідування, оскільки матеріали справи не містять їхніх контактних даних.
В аспекті цієї справи з метою захисту прав та інтересів фізичної особи, яка може перебувати в невідомому місці або тимчасово не мати змоги вийти на зв`язок з різних причин, пов`язаних з обставинами воєнних дій, збройного конфлікту, для унеможливлення передчасного оголошення особи померлою, враховуючи триваючі умови війни, беручи до уваги правові позиції, сформульовані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2024 року (справа № 755/11021/22), суд не може застосувати строк, встановлений частиною другою статті 46 ЦК України, оскільки в районі міста Бахмут з 24 лютого 2022 року до 12 грудня 2023 року тривали активні бойові дії, а з 13 грудня 2023 року територія біля цього населеного пункту є тимчасово окупованою територією.
За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд бере до уваги те, що внаслідок триваючих активних бойових дій ситуація в районі вказаного вище населеного пункту може бути невизначеною та непередбачуваною, що ускладнює встановлення обставин зникнення особи. В умовах воєнних дій, збройного конфлікту часто бракує достовірної інформації, що унеможливлює визначення дати ймовірної загибелі, а відтак і об`єктивне обчислення строків для оголошення особи померлою. Особа може перебувати в невідомому місці або тимчасово не мати змоги вийти на зв`язок з різних причин, пов`язаних з обставинами воєнних дій. В умовах війни можуть бути численні фактори, які заважають встановленню фактичного місця перебування людини.
Таким чином, незважаючи на те, що з моменту зникнення безвісти ОСОБА_4 за особливих обставин під час бойових дій минуло понад 40 місяців, місце його ймовірної загибелі перебуває під тимчасовою окупацією, у зв`язку з чим не може вважатися територією, де активні бойові дії завершені та правоохоронні органи мають можливість провести належні розшукові заходи з метою встановлення всіх обставин зникнення особи, а суду не надано доказів, які б із високим ступенем імовірності підтверджували факт смерті, тож слід констатувати відсутність підстав для оголошення ОСОБА_4 померлим.
Враховуючи вищенаведене, суд встановив, що у задоволенні заяви ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Звенигородський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, приватний нотаріус Звенигородського нотаріального районного округу Вечірко Наталії Вікторівни, військова частина НОМЕР_1 , про оголошення особи померлою, необхідно відмовити.
Керуючись ст.12, 13, 76, 81, 242, 259, 264-265, 268, 293, 294, 308 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Звенигородський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, приватний нотаріус Звенигородського нотаріального районного округу Вечірко Наталії Вікторівни, військова частина НОМЕР_1 , про оголошення особи померлою - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Черкаського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий суддя О.І. Баранов

Присяжні Л.В. Кожушко

Л.М. Гармаш