Справа № 640/11734/20 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 березня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабенка Д.А., розглянувши в спрощеному позовному провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління державної міграційної служби України в Київській області, Центрального міжрегіонального управління ДМС у місті Києві та Київській області, Управління боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми Головного управління національної поліції в Київській області про визнання протиправними дій, скасування рішень,
ВСТАНОВИВ:
28 травня 2020 року до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 до Управління державної міграційної служби України в Київській області, Центрального міжрегіонального управління ДМС у місті Києві та Київській області, Управління боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми Головного управління національної поліції в Київській області, в якому просить:
визнати протиправним та скасувати подання Управління боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми Головного управління Національної поліції Київської області відносно ОСОБА_1 від 21 лютого 2018 року №146/109/16/02-2018 «Про прийняття рішення щодо заборони в`їзду в Україну»;
визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Київській області, правонаступником якого є Центральне міжрегіональне управління ДМС у місті Києві та Київській області від 06 березня 2018 року №8 про заборону в`їзду в Україну строком на 3 роки громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стислий виклад позиції позивача.
Позивач обґрунтовує заявлені позовні вимоги тим, що Управлінням Державної міграційної служби України в Київській області прийнято рішення від 06.03.2018, яким громадянину російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заборонено в`їзд на територію України строком на три роки
Зазначене рішення, як вказує позивач, було прийнято на підставі подання Управління боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми Головного управління Національної поліції України в Київській області від 21.02.2018 №146/108/16/02-2018.
Водночас позивач стверджує, що Управлінням боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми Головного управління Національної поліції України в Київській області не було надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність загрози або небезпеки від його перебування на території України. У зв`язку з цим позивач вважає, що рішення Управління Державної міграційної служби України в Київській області від 06.03.2018 є протиправним, оскільки прийняте без належного фактичного та правового обґрунтування.
Крім того, позивач звертає увагу, що у поданні, на підставі якого було прийнято спірне рішення, зазначено про нібито надання ним неправдивих відомостей під час оформлення посвідки на тимчасове проживання в Ірпінському районному відділі УДМС України в Київській області. Разом із тим, за твердженням позивача, у зазначеному поданні не конкретизовано, які саме відомості вважаються неправдивими та у чому саме полягала їх недостовірність.
Стислий виклад заперечень Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області
Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області проти задоволення позовних вимог заперечує.
В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначає, що 06.03.2018 Управлінням Державної міграційної служби України в Київській області прийнято рішення №8, яким громадянину російської федерації ОСОБА_1 заборонено в`їзд на територію України строком на три роки. Зазначене рішення було прийнято на підставі подання Управління боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми Головного управління Національної поліції України в Київській області.
Відповідач звертає увагу, що рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства приймаються Державною міграційною службою України та її територіальними органами за наявності підстав, визначених абзацами другим, третім та сьомим частини першої статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 №3773-VI.
Крім того, пунктом 4 Інструкції про порядок прийняття ДМС та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну особам, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.12.2013 №1235, передбачено, що такі рішення можуть прийматися, зокрема, за ініціативою підрозділів кримінальної поліції у разі встановлення підстав для заборони в`їзду під час здійснення оперативно-розшукової діяльності.
Як зазначає відповідач, 22.02.2018 до Управління Державної міграційної служби України в Київській області надійшло відповідне подання Управління боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми Головного управління Національної поліції України в Київській області, оформлене відповідно до вимог чинного законодавства України. З огляду на наведене відповідач вважає твердження позивача щодо протиправності оскаржуваного рішення безпідставними.
Стислий виклад заперечень Головного управління Національної поліції України в Київській області
Головне управління Національної поліції України в Київській області проти задоволення позовних вимог заперечує.
В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначає, що пунктом 4 Інструкції про порядок прийняття ДМС та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну особам, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.12.2013 №1235, передбачено, що такі рішення можуть прийматися, зокрема, за ініціативою підрозділів кримінальної поліції у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну під час здійснення оперативно-розшукової діяльності.
Як зазначає відповідач, Головним управлінням Національної поліції України в Київській області було направлено до Управління Державної міграційної служби України в Київській області лист від 21.02.2018 №146/109/16/02-2018 з ініціативою щодо прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну громадянину російської федерації ОСОБА_1 .
Відповідно до зазначеного листа, Управлінням боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми Головного управління Національної поліції України в Київській області спільно зі співробітниками відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення УДМС України в Київській області під час проведення заходів на території Київської області було встановлено, що громадянин російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває на території України з порушенням вимог чинного міграційного законодавства.
Крім того, як зазначає відповідач, суспільна небезпечність перебування зазначеної особи полягає в тому, що під час документування посвідкою на тимчасове проживання в Ірпінському міському відділі УДМС України в Київській області ним було надано неправдиві відомості. Також, за інформацією відповідача, вказана особа може бути причетною до незаконної легалізації на території України інших іноземних громадян — вихідців із російської федерації, а також до організації каналів незаконної міграції через територію України до країн Європейського Союзу.
З огляду на наведене відповідач зазначає, що Головним управлінням Національної поліції України в Київській області у встановленому законом порядку було ініційовано питання щодо прийняття територіальними органами Державної міграційної служби України рішення про заборону в`їзду позивачу на територію України.
Процесуальні дії у справі.
Окружний адміністративний суд міста Києва ухвалою від 03.06.2022 залишив без руху позовну заяву ОСОБА_1 , встановив позивачу п`ятиденний строк на усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.07.2020 відкрито провадження в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління державної міграційної служби України в Київській області, Центрального міжрегіонального управління ДМС у місті Києві та Київській області, Управління боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми Головного управління національної поліції в Київській області. Справу вирішено розглянути за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.09.2020 витребувано від Управління боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми Головного управління Національної поліції України належним чином засвідчену копію подання від 21.02.2018 №146/109/16/02-2018, а також всіх матеріалів, на підставі яких вказане подання прийнято.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.11.2020 витребувано від Офісу Генерального прокурора відомості про притягнення ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) до кримінальної відповідальності на території України. У разі наявності інформації стосовно притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності, повідомити номер кримінального провадження, стан розгляду провадження та відомості щодо наявних вироків, а також перебування ОСОБА_1 у розшуку.
Витребувано у Центрального міжрегіонального управління ДМС у місті Києві та Київській області всі матеріали, які слугували підставою для прийняття рішення від 06.03.2018 №8 про заборону в`їзду в Україну строком на 3 роки громадянину російської федерації ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
На виконання положень п.2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» від 16.07.2024 №2825-ІХ, адміністративну справу №640/36019/21 було направлено для подальшого розгляду до Одеського окружного адміністративного суду.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями Одеського окружного адміністративного суду від 09.04.2025, адміністративна справа №640/11734/20 була передана судді Бабенку Д.А.
Ухвалою суду від 29.04.2025 року адміністративну справу №640/11734/20 було прийнято до провадження, вирішено її розгляд розпочати спочатку зі стадії відкриття провадження у справі та проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін в порядку, визначеному ч.5 ст262 КАС України.
12.05.2025 року від представника ГУНП в Київській області надійшов аналогічний за змістом відзив на адміністративний позов, який раніше надходив до Окружного адміністративного суду міста Києва.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини.
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином російської федерації, що підтверджується закордонним паспортом № НОМЕР_1 , виданим 01.04.2010 УМФС 233.
12 травня 2014 року позивач звернуся до Ірпінського МВ УДМС України із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну.
Висновком «Про розгляду клопотання громадянина росії ОСОБА_1 щодо отримання дозволу на імміграцію в Україну» від 07.10.2014, надано дозвіл на імміграцію громадянину росії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі пункту 1 частини 3 статті 4 Закону України «Про імміграцію».
20 жовтня 2014 року позивач звернувся до органів УДМС із заявою від 22.10.2014 про оформлення посвідки на постійне проживання та 11.11.2014 отримав відповідну посвідку серії НОМЕР_2 .
Рішенням Управління Державної міграційної служби України в Київській області від 20.01.2018 №259/1 скасовано дозвіл на імміграцію в Україну від 07.10.2014 №86.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14.03.2019 по справі №810/2944/18, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.06.2019:
визнано протиправним та скасовано рішення Управління Державної міграційної служби України в Київській області від 20.01.2018 №259/1 про скасування дозволу на імміграцію в Україну, виданого гр. російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
зобов`язано Управління Державної міграційної служби України в Київській області повторно розглянути з урахуванням висновків суду питання про оформлення гр. російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідки на постійне проживання.
На виконання вказаного судового рішення позивачу 24.09.2019 видано посвідку на постійне проживання № НОМЕР_3 з терміном дії до 23.09.2029.
Управління боротьби із злочинами пов`язаними з торгівлею людьми Головного управління Національної поліції України звернулось до Управління Державної міграційної служби України в Київській області із поданням «Про прийняття рішення щодо заборони в`їзду в Україну» від 21.02.2018 №146/109/16/02-2018, в якому зазначило, що на території обслуговування перебуває із порушенням вимог чинного законодавства України громадянин російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В означеному поданні, зокрема вказано, що суспільна небезпечність перебування громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , полягає в тому, що при документуванні посвідкою на тимчасове проживання в Ірпінському МВ УДМС України в Київській області він надав неправдиві відомості та може бути причетний до незаконної легалізації на території України інших іноземних громадян, вихідців з російської федерації та організації каналів незаконної міграції через території України до країн Європейського Союзу.
Вказані висновки обґрунтовані, зокрема, тим, що рішенням «Про скасування посвідки на тимчасове проживання» від 20.01.2018 року Ірпінським МВ УДМС України в Київській області було скасовано посвідку на тимчасове проживання НОМЕР_2 гр. російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт № НОМЕР_1 , виданий 01.04.2010 року.
Рішенням про заборону в`їзду в Україну №8 від 06.03.2018 заборонено громадянину російської федерації ОСОБА_1 , ( ОСОБА_2 ) стать – чоловіча, ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання російська федерація, паспортний документ російської федерації № НОМЕР_1 в`їзд в Україну строком на 3 (три) роки.
Вирішуючи адміністративну справу та надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну; якщо така особа намагається здійснити в`їзд через контрольні пункти в`їзду - виїзду на тимчасово окуповану територію без спеціального дозволу або така особа під час попереднього перебування на території України здійснила виїзд із неї через контрольний пункт в`їзду - виїзду.
Частинами другою вказаної статті встановлено, що за наявності підстав, зазначених в абзацах другому, сьомому і восьмому частини першої цієї статті, відомості про іноземця або особу без громадянства вносяться до бази даних осіб, яким згідно із законодавством України не дозволяється в`їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України.
За приписами частини третьої вказаної статті, рішення про заборону в`їзду в Україну приймається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону.
Відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства затвердженої наказ Міністерства внутрішніх справ України від 17.12.2013р. №1235 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.01.2014 за №25/24802 рішення про заборону в`їзду в Україну особам приймається ДМС та її територіальними органами за наявності підстав, зазначених в абзацах другому, третьому та сьомому частини першої статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».
Підпунктом «б» пункту 4 вказаної Інструкції встановлено, що рішення про заборону в`їзду в Україну особам приймається ДМС та її територіальними органами за ініціативою, зокрема, підрозділів кримінальної поліції - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам під час здійснення оперативно-розшукової діяльності.
Пунктом 5 Інструкції про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.12.2013 №1235 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.01.2014 за №25/24802 встановлено, що після отримання даних, які обґрунтовують необхідність заборони в`їзду в Україну особі, органи та підрозділи, визначені у пункті 4 цієї Інструкції, надсилають до ДМС або її територіальних органів обґрунтоване звернення (довідку, рапорт), в якому зазначають такі відомості про особу: а) громадянство (підданство); б) прізвище, ім`я (імена) та по батькові (за наявності) особи в називному відмінку (для громадян Російської Федерації та Республіки Білорусь - російською мовою з дублюванням латиницею, для інших іноземців та осіб без громадянства - латиницею); в) дата народження (день, місяць, рік); г) стать; ґ) місце проживання; д) серія та номер паспортного документа, коли і ким виданий; е) відомості, які згідно з абзацами другим, третім та сьомим частини першої статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», дають підстави для прийняття рішення про заборону особі в`їзду в Україну; є) запропонований строк заборони в`їзду та відомості, які обґрунтовують його тривалість (обставини і характер вчинення іноземцем або особою без громадянства суспільно небезпечного діяння; результати перевірки особи за обліками МВС України, обліками правоохоронних органів іноземних держав та міжнародних правоохоронних організацій; наявність в особи не виконаних майнових зобов`язань перед юридичними або фізичними особами в Україні).
Згідно з пунктом 6 вказаної Інструкції, рішення про заборону в`їзду в Україну особі приймається на підставі обґрунтованого звернення (довідки, рапорту), зазначеного у пункті 5 цієї Інструкції, шляхом винесення рішення про заборону в`їзду в Україну, за формою, наведеною у додатку до цієї Інструкції.
Частиною першою статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено вичерпний перелік підстав за наявності яких в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється, зокрема, в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні;
Зі змісту пп. «б» п.4 Інструкції №1235 вбачається, що рішення про заборону в`їзду в Україну приймається ДМС та її територіальними органами, зокрема, за обґрунтованим зверненням підрозділів кримінальної поліції - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам під час здійснення оперативно-розшукової діяльності.
Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» (далі - Закон №2135-ХII), оперативно-розшукова діяльність здійснюється оперативними підрозділами кримінальної та спеціальної поліції Національної поліції.
Оперативно-розшукова діяльність - це система гласних і негласних пошукових, розвідувальних та контррозвідувальних заходів, що здійснюються із застосуванням оперативних та оперативно-технічних засобів (статті 2 Закону №2135-ХII).
За змістом пункту 1 частини 1 статті 6 Закону №2135-ХII, підставами для проведення оперативно-розшукової діяльності є наявність достатньої інформації, одержаної в установленому законом порядку, що потребує перевірки за допомогою оперативно-розшукових заходів і засобів, про: злочини, що готуються; осіб, які готують вчинення злочину; осіб, які переховуються від органів досудового розслідування, слідчого судді, суду або ухиляються від відбування кримінального покарання; осіб безвісно відсутніх; розвідувально-підривну діяльність спецслужб іноземних держав, організацій та окремих осіб проти України.
Пунктами 4, 5 частини 1 статті 7 Закону №2135-ХII визначено, що підрозділи, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, зобов`язані інформувати відповідні державні органи про відомі їм факти та дані, що свідчать про загрозу безпеці суспільства і держави, а також про порушення законодавства, пов`язані з службовою діяльністю посадових осіб, а також здійснювати взаємодію між собою та іншими правоохоронними органами, в тому числі відповідними органами іноземних держав та міжнародних антитерористичних організацій, з метою швидкого і повного попередження, виявлення та припинення кримінальних правопорушень.
Відповідно до пунктів 5,6 частини 1 статті 10 Закону №2135-ХII, матеріали оперативно-розшукової діяльності використовуються для взаємного інформування підрозділів, уповноважених здійснювати оперативно-розшукову діяльність, та інших правоохоронних органів та інформування державних органів відповідно до їх компетенції.
Системний аналіз наведених правових норм, що діяли на момент виникнення спірних відносин, дає підстави для висновку про наявність у відповідача повноважень на прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну особі в інтересах забезпечення безпеки України у разі, якщо є наявність достатньої інформації, отриманої в установленому Законом порядку, про факт вчинення нею суспільно небезпечного діяння, незалежно від території його вчинення, яке суперечить інтересам забезпечення безпеки України, попередження, виявлення, припинення та розкриття якого віднесено до компетенції Національної поліції України.
Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуване рішення прийнято на підставі подання від 21.02.2018 №146/109/16/02-2018, в якому зазначено, що при документування посвідкою на тимчасове проживання в Ірпінському МВ УДМС України в Київській області він надав неправдиві відомості та може бути причетний до незаконної легалізації на території України інших іноземних громадян, вихідці з російської федерації та організації незаконної міграції через територію України до країн Європейського Союзу.
Зазначено, що рішенням «Про скасування посвідки на тимчасове проживання» від 20.01.2018 року Ірпінським МВ УДМС України в Київській області було скасовану посвідку на тимчасове проживання НОМЕР_2 гр. російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт № НОМЕР_1 , виданий 01.04.2010.
Національна поліція, як державний орган, центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. До завдань поліції належить зокрема, охоронна прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Отже, повноваження Національної поліції України, щодо прийняття рішень про заборону іноземцям в`їзду в України є виключними та дискреційними, ні відповідач, ні суд не може здійснювати переоцінку загрозам національної безпеки України, громадського порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України, яка попередньо здійснена Головним управлінням Національної поліції у м. Києві
Верховний Суд у постанові від 29.07.2021 у справі № 320/8499/20 зазначає, що право на обмеження доступу до території держави для осіб, які не є громадянами цієї держави, є суверенним правом Держави Україна, і, обґрунтовуючи застосування такого права відповідними припущеннями та посиланнями на інтереси держави, відповідач діє у межах наданих йому законодавством повноважень.
Суд вважає, що необхідність заборони в`їзду, яка має превентивний характер, дійсно не має доводитися вчиненням особою протиправних діянь, проте, має обґрунтовуватися, тобто мати обґрунтовані посилання суб`єкта владних повноважень на можливість протиправної поведінки особи.
Водночас, відповідно до частини 4 статті 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, яке набрало законної сили, не підлягають доказуванню при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не передбачено законом.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14.03.2019 у справі №810/2944/18, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.06.2019, встановлено, що відповідно до листа заступника начальника Управління карного розшуку ГУ НП в Київській області від 12.09.2018 №3585/109/14/02 повідомлення щодо можливих неправомірних дій гр. ОСОБА_1 були закриті у зв`язку з відсутністю події правопорушення.
Крім того, зазначеним судовим рішенням встановлено, що Управлінням карного розшуку ГУ НП в Київській області було направлено до Управління Державної міграційної служби України в Київській області подання про перегляд рішення щодо скасування дозволу на імміграцію, прийнятого стосовно ОСОБА_1 .
Так, у даному поданні підтверджується закриття за відсутності обставин події повідомлень відносно протиправних дій позивача та відсутність підстав для застосування до позивача наслідків, визначених п.3, 4 ч. 1 ст. 12 Закону № 2491-ІІІ.
На виконання вказаного судового рішення позивачу 24.09.2019 видано посвідку на постійне проживання № НОМЕР_3 з терміном дії до 23.09.2029.
Також суд бере до уваги лист начальника відділу інформаційного забезпечення учасників кримінального провадження управління організаційного забезпечення Єдиного реєстру досудових розслідувань та інформаційно-аналітичної роботи від 07.08.2020 №2582-963вих.-20, відповідно до якого станом на 06.08.2020 кримінальних проваджень, у яких містяться відомості про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до кримінальної відповідальності як підозрюваного, не встановлено.
З огляду на викладене суд доходить висновку, що обставини, наведені у поданні від 21.02.2018 №146/109/16/02-2018, зокрема щодо того, що під час оформлення посвідки на тимчасове проживання в Ірпінському МВ УДМС України в Київській області ОСОБА_1 нібито надав неправдиві відомості та може бути причетний до незаконної легалізації на території України інших іноземних громадян – вихідців з російської федерації, а також до організації незаконної міграції через територію України до держав Європейського Союзу, спростовуються обставинами, встановленими рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14.03.2019 у справі №810/2944/18, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.06.2019.
Отже, суд вважає, що в поданні від 21.02.2018 №146/109/16/02-2018 відсутні обґрунтовані посилання суб`єкта владних повноважень на можливість протиправної поведінки ОСОБА_1 .
Суд враховує, що справу передано до Одеського окружного адміністративного суду 09.04.2025 та термін дії заборони на в`їзд в Україну позивача сплив 06.03.2021, відповідно, на час ухвалення цього рішення заборона припинила дію, не є чинною, вичерпала свою дію.
Натомість, право на звернення до суду та способи судового захисту визначені у статті 5 КАС України, частиною першою якої визначено, що захист прав, свобод або законних інтересів, серед іншого, можливий шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2); визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3); визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4).
Відповідно, у випадку звернення зацікавленої особи з позовом до суду, адміністративний суд повинен надати правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень при прийнятті того чи іншого рішення, вчинення чи невчинення тих чи інших дій та перевірити їх відповідність критеріям правомірності, які пред`являються до рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, як це закріплено у статті 2 та статті 5 КАС України.
Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2,6 КАС України. Подібні положення містяться й у статтях 2, 5 нині діючого КАС України.
Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Право на захист має особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність (постанова ВС, справа № 826/6664/17 від 22.07.2022).
Суд вважає за необхідне наголосити, що визнання протиправним та скасування індивідуального акта суб`єкта владних повноважень навіть після вичерпання його дії є обґрунтованим та необхідним у випадках, коли такий акт продовжує породжувати правові наслідки або може бути використаний як підстава для прийняття інших рішень.
Враховуючи вищенаведене, суд вважає що позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Київській області від 06.03.2018 №8 про заборону в`їзду в Україну строком на 3 роки громадянину російської федерації ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Вирішуючи позовні вимоги про визнання протиправним та скасування подання Управління боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми Головного управління Національної поліції в Київській області відносно ОСОБА_1 від 21 лютого 2018 року №146/109/16/02-2018 «Про прийняття рішення щодо заборони в`їзду в Україну», суд зважає на таке.
Як вже зазначено судом вище у цьому рішенні, підпунктом «б» пункту 4 Інструкції про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства встановлено, що рішення про заборону в`їзду в Україну приймається ДМС та її територіальними органами, зокрема, за ініціативою підрозділів кримінальної поліції – у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну таким особам під час здійснення оперативно-розшукової діяльності.
Отже, зазначене подання підрозділу Національної поліції має виключно ініціативний (інформаційний), процедурний характер та саме по собі, не є рішенням суб`єкта владних повноважень, яким породжуються правові наслідки для позивача, а лише слугує підставою для розгляду питання компетентним органом, в цьому випадку Державною міграційною службою України, щодо можливості прийняття відповідного рішення.
Враховуючи зазначені вище обставини, суд висновує, що оскаржуване подання Управління боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми Головного управління Національної поліції в Київській області відносно ОСОБА_1 від 21 лютого 2018 року №146/109/16/02-2018 «Про прийняття рішення щодо заборони в`їзду в Україну» не має безпосереднього впливу на права та обов`язки позивача, не породжує для позивача настання будь-яких юридичних наслідків, що виключає передумови для здійснення захисту права або законного інтересу позивача шляхом його скасування.
За таких обставин суд доходить висновку, що позовні вимоги в цій частині не належать до задоволення. 
Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.
Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно зі ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм законодавства, які регулюють спірні правовідносини, правові висновки Верховного Суду, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Матеріалами справи підтверджено, що позивачем сплачено судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 1680,80 грн як за дві позовні вимоги немайнового характеру.
Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення про заборону в`їзду від 06.03.2018, прийнятого Управлінням ДМС України в Київській області, правонаступником якого є Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.09.2018 №732, наявні підстави для стягнення з Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області суми сплаченого судового збору у розмірі 840,80 грн.
Поряд з цим, оскільки суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування подання Управління боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми Головного управління Національної поліції Київської області відносно ОСОБА_1 від 21 лютого 2018 року №146/109/16/02-2018 «Про прийняття рішення щодо заборони в`їзду в Україну», у цій частині відсутні підстави для розподілу судових витрат.
Керуючись ст. 2, 5, 6, 72, 77, 90, 120, 139, 241-246, 258, 262, 293, 295 КАС України, суд
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 (посвідка на постійне проживання № НОМЕР_3 від 24.09.2019, адреса: АДРЕСА_1 ) до Управління державної міграційної служби України в Київській області (вул. Петропавлівська, буд.11, м. Київ, 04073, код ЄДРПОУ 37826158), Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м.Києві та Київській області (вул. Березняківська, буд.4-А, м. Київ, 02152, код ЄДРПОУ 42552598), Управління боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми Головного управління національної поліції в Київській області (вул. Володимирська, 15, м. Київ, 01601, код ЄДРПОУ 40108616) про визнання протиправними дій, скасування рішень – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Київській області від 06.03.2018 №8 про заборону в`їзду в Україну строком на 3 (три) роки громадянину російської федерації ОСОБА_1 .
В задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Стягнути з Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області на ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 840,80 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Шостого апеляційного адміністративного суду відповідно до п.2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду».

Суддя Дмитро БАБЕНКО