Справа № 161/26043/25 
Провадження № 2/161/1487/26

ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2026 року Луцький міськрайонний суд Волинської області
в складі:
головуючого - судді Рудської С.М.,
за участю секретаря судового засідання - Коржик Н.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 

В С Т А Н О В И В :

1. Описова частина.
1.1. Позиція позивача.
18 грудня 2025 року позивач звернувся до суду з цим позовом.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28 травня 2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем був укладений кредитний договір № 25.05.2025-100001276, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 10 000,00 грн., зі сплатою відсотків у розмірі 0,01% на день за перші 14 днів користування кредитом та 1% на день за решту строку кредитування. Строк кредитування встановлений у 70 днів, без можливості пролонгації.
Посилаючись на те, що позичальник неналежним чином виконує взяті на себе зобов`язання по своєчасному погашенню заборгованості за кредитом, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором у розмірі 11 400,00 грн, з яких 10 000,00 грн – тіло кредиту, 1 400,00 грн – відсотки за користування кредитом.

1.2. Позиція відповідача.
Відповідач письмового відзиву на позов не подала. Але у письмовій заяві від 30 січня 2026 року позов визнала.
Також 27 лютого 2026 року надала квитанцію про сплату боргу у розмірі 8 300,00 грн.

1.3. Щодо явки учасників справи у судове засідання.
В судове засідання сторони повторно не прибули.
Позивач у тексті позову просить суд слухати справу за його відсутності.
Відповідач у заяві від 30 січня 2026 року просила суд слухати справу за її відсутності.

2. Мотивувальна частина.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити., з таких підстав.

2.1. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
З матеріалів справи судом встановлено, що 28 травня 2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем був укладений кредитний договір № 25.05.2025-100001276, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 10 000,00 грн., зі сплатою відсотків у розмірі 0,01% на день за перші 14 днів користування кредитом та 1% на день за решту строку кредитування. Строк кредитування встановлений у 70 днів, без можливості пролонгації.
Позивач у тексті позову вказує, що відповідач здійснила наступні платежі за договором:
1) на суму 14 грн від 08 червня 2025 року;
2) на суму 5 200,00 грн від 10 липня 2025 року;
3) на суму 1 550,00 грн від 23 липня 2025 року.
Також, під час провадження у суді, 24 лютого 2026 року відповідач внесла на рахунок відповідача 8 300,00 грн.
Матеріали справи не містять у собі жодних доказів стосовно того, на погашення якої саме складової заборгованості були направлені вищенаведені кошти (тіла кредиту, відсотків, комісії, неустойки).
Згідно наданого позивачем розрахунку позовних вимог, він вважає, що заборгованість за договором становить 11 400,00 грн, з яких 10 000,00 грн – тіло кредиту, 1 400,00 грн – відсотки за користування кредитом.

2.2. Норми права, що регулюють спірні правовідносини.
Оскільки спірні правовідносини виникли стосовно повернення кредитну, вони врегульовані відповідними положеннями Цивільного кодексу України (далі – ЦК України).
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України).
За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами або законом про банки і банківську діяльність.
Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (стаття 536 ЦК України).
Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 625).
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (частина перша статті 1048 ЦК України).
Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина перша статті 1050 ЦК України).

2.3. Позиція суду.
Статтею 19 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості:
1) у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом;
2) у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом;
3) у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору про споживчий кредит.
З аналізу вищенаведених положень матеріального закону слідує, що у відносинах споживчого кредитування в першу чергу погашаються вимоги по сплаті тіла кредиту, в другу – відсотки за ним, а в третю – решту вимог (неустойка, комісія тощо).
Отже, кредитор отримавши від позичальника платежі на суму 14 грн від 08 червня 2025 року, на суму 5 200,00 грн від 10 липня 2025 року, на суму 1 550,00 грн від 23 липня 2025 року, мав в першу чергу віднести їх в рахунок погашення тіла кредиту, в незалежності від того, чи прострочене це тіло кредиту, чи поточне.
Окрім того, строк кредитування визначений сторонами до 70 днів, пролонгація такого строку прямо заборонена договором (п.5 заявки кредитного договору), а тому нарахування будь-яких договірних відсотків після цього періоду є незаконним.
В такому випадку заборгованість за тілом кредиту та відсотками має розраховуватися у такому порядку:
1) 08 червня 2025 року відповідач внесла 14 грн, які мали бути зараховані на погашення тіла кредиту. Розмір нарахованих відсотків за період з 28 травня 2025 року по 07 червня 2025 року (11 днів) становить 11 грн (10 000 х 0,0001 х 11), залишок тіла кредиту – 9 986,00 грн;
2) 10 липня 2025 року відповідач внесла 5 200,00 грн. Розмір нарахованих відсотків за період з 08 червня 2025 року по 09 липня 2025 року (32 дні) становить 3 грн за решту пільгового періоду (9 986,00 х 0,0001 х 3), а також 2 895,94 грн (9 986,00 х 0,01 х 29), залишок тіла кредиту - 4 786,00 грн;
3) 23 липня 2025 року відповідач внесла 1 550,00 грн. Розмір нарахованих відсотків за період з 10 липня 2025 року по 22 липня 2025 року (13 днів) становить 622,18 (4 786,00 х 0,01 х 13), а залишок тіла кредиту - 3 236,00 грн;
4) решту строку кредитування – 14 днів, розмір нарахованих відсотків становить 453,04 грн (3 236,00 х 0,01 х 14).
Отже, станом на день закінчення строку кредитування заборгованість за договором становила 3 236,00 грн тіла кредиту, а також 3 985,16 грн нарахованих відсотків (11 + 3 + 2 895,94 + 622,18 + 453,04). Разом 7 221,16 грн.
Будь-яких відомостей про те, яким чином проводилося зарахування позивачем платежів від відповідача та у якій черговості, позивач суду не надав. Фактично, зі змісту позову слідує, що позивач зараховував платежі від відповідача лише в погашення процентів за кредитом, що прямо суперечить вимогам статті 19 Закону України «Про споживче кредитування».
Саме по собі визнання позову відповідачем не є обов`язковою для суду і суд вправі перевірити обґрунтованість та підставність вимог позивача по суті, в тому числі здійснити власний розрахунок заборгованості.
Під час провадження у справі, 24 лютого 2026 року відповідач внесла 8 300,00 грн, а тому повністю погасила вимоги перед позивачем, які на час звернення до суду були правомірними у розмірі 7 221,16 грн. 
З наведених вище підстав у задоволенні позову необхідно відмовити, за безпідставністю.

2.4. Щодо розподілу судових витрат 
Оскільки суд відмовив у задоволенні позову, всі судові витрати позивача залишаються за ним.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.141, 265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Волинського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 133-А, код ЄДРПОУ 37356833.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Повне рішення суду складено та підписано 20 березня 2026 року.

Суддя Луцького міськрайонного 
суду Волинської області      С.М. Рудська