ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/909/26 Справа № 205/7768/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Приходченко О. С. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

Категорія 32 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2026 року м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Петешенкової М.Ю.,
суддів – Городничої В.С., Макарова М.О.,
при секретарі - Карпенко М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Новокодацький районний суд міста Дніпра від 16 липня 2025 року у складі судді Приходченко О.С.
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Петренко Таїсія Віталіївна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, - 

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 30 травня 2022 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Петренко Т.В. за умовами якого ОСОБА_2 передав йому кошти у розмірі 868725 грн., що є еквівалентом 29700 доларів США, які зобов`язався повернути у сумі, еквівалентній 29700 доларів США за офіційним курсом, встановленим на день повернення, у строк до 30 травня 2025 року. 
З реєстру виконавчих проваджень йому стало відомо, що 21 вересня 2023 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Петренко Т.В. вчинений виконавчий напис № 1127, яким запропоновано стягнути з нього на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 30 травня 2022 року у розмірі 29700 доларів США та 18000,00 грн. за вчинення виконавчого напису, однак на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису, він жодних вимог про погашення заборгованості не отримував. 
Зазначає, що нотаріусом не було встановлено, що стягнута сума за виконавчим написом є безспірною, а він був позбавлений можливості подати свої заперечення стосовно суми заборгованості, стягувачем не було подано до нотаріуса детального розрахунку заборгованості, а сам виконавчий напис вчинено не на спеціальному бланку нотаріальних документів. 
Враховуючи викладене, вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав та просити визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 21 вересня 2023 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Петренко Т.В. № 1127.
Рішенням Новокодацький районний суд міста Дніпра від 16 липня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано відсутністю підстав для задоволення позову, оскільки оспорюваний виконавчий напис, вчинено нотаріусом з дотриманням вимог чинного законодавства.
Не погодившись з таким рішення суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що він не отримував вимоги про усунення порушення договірних зобов`язань, встановлених договором позики та відповідно був позбавлений можливості подати до нотаріуса свої заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу, повідомити про наявність спору між сторонами, щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Вказує, що недотримання такої обов`язкової умови вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису як безспірність заборгованості є достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а тому наявні підстави для задоволення позову та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Крім того, виконавчий напис, вчинено не на спеціальному бланку нотаріальних документів, що є самостійною підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, на що суд першої інстанції уваги не звернув.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.
У відзиві на апеляційну скаргу приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Петренко Т.В. просила рішення суду залишити без змін, у задоволенні апеляційної скарги відмовити, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 30 травня 2022 року між сторонами у справі укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Петренко Т.В. за реєстровим № 581, за умовами якого ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 в позику грошові кошти у розмірі 868725,00 грн., що є еквівалентом 29700 доларів США за офіційним курсом НБУ, з обов`язком їх повернути в строк до 30 травня 2025 року. 
18 липня 2023 року ОСОБА_2 направив на адресу позивача заяву-письмову вимогу про усунення порушення договірних зобов`язань, встановлених договором позики та про дострокове повернення всієї суми позики за договором протягом 30 календарних днів в національній валюті гривні, що є еквівалентом 18975 доларам США, яку ОСОБА_1 отримав 26 липня 2023 року проте залишив без задоволення, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.
21 вересня 2023 року ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Петренко Т.В. із заявою про вчинення виконавчого напису через невиконання боржником зобов`язань за договором позики.
21 вересня 2023 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Петренко Т.В. вчинено нотаріальний напис, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 30 травня 2022 року, посвідченим приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Петренко Т.В., у національній валюті України у розмірі, еквівалентному 29700 доларів США за офіційним курсом НБУ на день повернення, за період з 30 червня 2022 року по 30 серпня 2023 року у розмірі 12375 доларів США та за період з 01 вересня 2023 року по 30 травня 2025 року у розмірі 17325 доларів США.
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької О.О. від 26 вересня 2023 року відкрито виконавче провадження № 72883477 з виконання виконавчого напису від 21 вересня 2023 року, вчиненого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Петренко Т.В., в межах якого на підставі постанов приватного виконавця від 28 вересня 2023 року накладено арешт на грошові кошти боржника.

Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно із ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про нотаріат» нотаріат в Україні – це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.
Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється ЗУ «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про нотаріат»). Вчинення нотаріусом виконавчого напису – це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 ЗУ «Про нотаріат»). Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів передбачено у главі 14 ЗУ «Про нотаріат».
У відповідності до положень ст. 87 ЗУ «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
За приписами положень ст. 88 ЗУ «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями – не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Як вбачається з правової позиції Верховного Суду України викладеної у постанові від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17, захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так із підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. У такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі.
Таким чином, з наведених приписів вбачається, що нотаріус, перш ніж вчинити виконавчий напис, повинен перевірити, чи підпадає заявлена вимога під той вид заборгованості, про який ідеться в переліку, чи подані всі передбачені переліком документи, чи оформлені такі документи належним чином, чи підтверджують подані документи безспірність заборгованості боржника перед кредитором та прострочення виконання зобов`язання, чи не виник спір між зацікавленими особами, чи не минув встановлений законодавством строк для вчинення виконавчого напису.
Отже, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. 
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 20 травня 2015 року у справі № 6-158цс15.
Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на час вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання».
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі №172/1652/18 від 21 жовтня 2020 року.
Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів.
Для правильного застосування положень ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й встановити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права у аналогічних правовідносинах, дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 березня 2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19), а також Верховний Суд в постанові від 14 серпня 2019 року у справі № 569/8884/17-ц (провадження № 61-48189св18), від 06 березня 2019 року у справі № 330/1510/16 (провадження № 61-7940св18), від 27 січня 2020 року у справі № 607/14361/17 (провадження № 61-21231св19).
Звернувшись до нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису, ОСОБА_2 до заяви були долучені всі необхідні документи на підтвердження безспірної заборгованості боржника, передбачені переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів й нотаріальна справа містить документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника.
Доказів на підтвердження виконання умов договору позики від 30 травня 2022 року у добровільному порядку ОСОБА_1 суду першої інстанції не надано й матеріали справи як такових не містять, що також підтверджує безспірність заборгованості останнього.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується колегія суддів, що оспорюваний виконавчий напис вчинено з дотриманням положень чинного законодавства та підстави для визнання його таким, що не підлягає виконанню, відсутні.
Доводи апеляційної скарги про те, що виконавчий напис вчинено нотаріусом з порушенням норм чинного законодавства України, зокрема, нотаріус не перевірив, а суд не врахував, що у ОСОБА_2 не виникло право на звернення до нотаріуса з вимогою вчинення виконавчого напису, оскільки він не отримувала письмової вимоги про усунення порушень та попередження про звернення стягнення в примусовому порядку, докази направлення на його адресу такої вимоги відсутні, є необґрунтованими і спростовуються матеріалами справи. При цьому, суд першої інстанції надав цим доводам заявника належну правову оцінку.
Доводи апеляційної скарги про те, що виконавчий напис, вчинено не на спеціальному бланку нотаріальних документів, що є самостійною підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, на що суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні позову, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказані доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм закону. 
Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції
Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Відповідно ст. 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення суду без змін, не змінює розподіл судових витрат.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Новокодацький районний суд міста Дніпра від 16 липня 2025 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 14 квітня 2026 року
Повний текст судового рішення складено 23 квітня 2026 року.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

М.О. Макаров