КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 березня 2026 року м. Київ справа №320/10707/25
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Горобцової Я.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання дій протиправними та скасування рішень,
в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому позивач просить суд:
- визнати протиправними дії відповідача в частині незаконного повернення виконавчого листа стягувану (ВП 70013371) та закінчення ВП №77801480;
- постанову відповідача від 19.02.2025 про повернення виконавчого документу у ВП № 70013371 та постанову відповідача про закінчення ВП № 77801480 скасувати;
- відновити виконавчі дії відповідачем у ВП № 77801480.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.10.2025 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Свої вимоги позивач мотивує відсутністю правових підстав для прийняття оскаржуваних рішень.
За час розгляду справи відповідачем не було надано відзиву на позовну заяву.
Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.
Як вбачається з матеріалів справи, 12 березня 2021 року позивач1 звернувся до УЗПВР м. Київ із заявою про прийняття до виконання рішення від 13 вересня 2012 року №2в-6873/11 Дніпровського районного суду м. Києва про перерахунок пенсії УПФУ в Дніпровському районі. До вказаної заяви були додані додаткові судові рішення: копія постанови КААС від 27 листопада 2013 року, копія постанови КААС від 06 червня 2016 року, копія ВАСУ від 27 квітня 2016 року, копія постанови ВС від 27 лютого 2021 року.
Повідомленням про прийняття до обліку рішення, виконання якого гарантується державою від 16 березня 2021 року №67/2020 відповідач повідомив позивачу та третій особі, що відповідно до пункту 7 Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2014 року №440 (далі по тексту - Порядок №440) до обліку прийнято постанову Верховного Суду від 27 лютого 2020 року №2а-6873/11; ГУ ПФУ в м. Києві протягом 10 днів надати до УЗПВР м. Київ належним чином оформлений розрахунок суми, яка підлягає до виплати згідно даного рішення суду.
Листом ГУ ПФУ в м. Києві від 29 березня 2021 року №2600-0306-8/53334 повідомлено відповідача, що постанова Верховного Суду від 27 лютого 2020 року №2а-6873/11 виконана, борг по пенсійній справі за рішенням суду відсутній.

Відповідно до листа відповідача, адресованого позивачу та Дніпровському районному суду м. Києва, у зв`язку з поданням ГУ ПФУ в м. Києві листа, в якому повідомлено про виконання рішення суду та про відсутність заборгованості, відповідачем повернено постанову №2а-6873/11 від 27 лютого 2020 року до органу, що її видав та одночасно направлено позивачу копію даного листа.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.09.2021 у справі №755/5572/21 вирішено: 
- визнати протиправними дії Управління забезпечення примусового виконання рішень у м Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), які полягають у поверненні постанови Верховного Суду від 27 лютого 2020 року № 2а-6873/11 згідно з вимогами пункту 11 Порядку №440 до органу, що її видав.
- зобов`язати Управління забезпечення примусового виконання рішень у м Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відновити виконавчі дії по забезпеченню виконання постанови Верховного Суду від 27 лютого 2020 року № 2а-6873/11.
Водночас, постановою державного виконавця від 22.05.2025 закінчено виконавче провадження № 77801480 на підставі п. 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».
Так, відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» цей Закон встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження» (далі - рішення суду), та особливості їх виконання.
Відповідно до пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб`єкти, які видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом, подаються до органу державної виконавчої служби протягом шести місяців з дня набрання чинності цим пунктом. Якщо рішення суду про стягнення коштів або виконавчі документи за цими рішеннями, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб`єкти, не було подано в строк, встановлений цим пунктом, це не є підставою для відмови у виконанні даного судового рішення.
Заборгованість погашається в такій черговості: у першу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду щодо пенсійних та соціальних виплат, про стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок злочину або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, а також у зв`язку з втратою годувальника; у другу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду, пов`язаними з трудовими правовідносинами; у третю чергу погашається заборгованість за всіма іншими рішеннями суду.
Бюджетні асигнування на погашення заборгованості визначаються законом про Державний бюджет України на відповідний рік.
Механізм обліку виконавчих документів та судових рішень, передбачених пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», інвентаризації та погашення заборгованості за ними визначено Порядком погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2014 року №440 (далі - Порядок №440).
Згідно із пунктами 3, 4 Порядку №440, рішення подаються до органів державної виконавчої служби за місцезнаходженням боржника для проведення їх обліку, інвентаризації заборгованості та подальшої передачі до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, для погашення заборгованості. Заявник подає до органу державної виконавчої служби: заяву про виконання рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунка, на який слід перерахувати кошти, або даних для перерахування коштів у готівковій формі через банки або підприємства поштового зв`язку, якщо зазначений рахунок відсутній; оригінал (дублікат) виконавчого документа або рішення суду (належним чином завірену його копію); копію довідки про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному органу державної податкової служби і мають відмітку у паспорті або до паспорта яких внесені дані про реєстраційний номер облікової картки платника податків) та копію паспорта громадянина України.
Відповідно до пункту 7 Порядку №440 відповідальна особа не пізніше ніж протягом десяти робочих днів з дня надходження до неї рішення зобов`язана перевірити виконання такого рішення за даними автоматизованої системи виконавчого провадження, враховуючи дані виконавчих проваджень, відкритих на виконання рішень Європейського суду з прав людини стосовно невиконання рішення національного суду, щодо якого звертається заявник. У разі відсутності відомостей про виконання рішення в повному обсязі відповідальна особа вносить дані про це рішення до Реєстру рішень, виконання яких гарантується державою (далі - Реєстр).
Згідно із пунктом 9 Порядку № 440, відповідальна особа не пізніше десяти робочих днів з дня внесення рішення до Реєстру зобов`язана надіслати заявнику та боржнику за їх місцезнаходженням або на електронну пошту повідомлення про прийняття такого рішення для обліку із зазначенням черги, до якої воно включено.
Матеріалами справи підтверджено, що постановою Верховного Суду від 27 лютого 2020 року №2а-6873/11 касаційну скаргу позивача задоволено частково, постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 06 червня 2016 року у справі №2а-6873/11 в частині скасування постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 13 вересня 2012 року в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправними дій Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі міста Києва щодо неправильного розрахунку пенсії позивача, як військовозобов`язаному, призваному на збори, із заробітної плати 0,03 гривень/місяць, одержаної позивачем за роботу в зоні відчуження Чорнобильської АЕС у 1986 році; здійснення перерахунку та виплати позивачу суми державної пенсії, як учаснику ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, інваліду ІІ групи, з урахуванням виплачених сум, з розрахунку 0,03 гривень/місяць з 01.04.1997 по 31.03.2003, з урахуванням зміни індексу вартості життя та зростання мінімальної заробітної плати; здійснення перерахунку та виплати позивачу суми державної пенсії, як учаснику ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, інваліду ІІІ групи, з урахуванням виплачених сум, з розрахунку 0,03 гривень/місяць з 01.04.2003, з урахуванням зміни індексу вартості життя та зростання мінімальної заробітної плати; визнання протиправними дій Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації щодо ненадання відповіді на звернення позивача від 24.10.2011 та щодо непризначення і невиплати позивачу одноразової компенсації, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інваліду ІІІ групи, у розмірі 30 мінімальних заробітних плат; зобов`язання Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації надати позивачу відповідь на звернення від 24.10.2011 та здійснити нарахування, а Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат - здійснити позивачу виплату одноразової компенсації в сумі 30 мінімальних заробітних плат, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інваліду ІІІ групи, з розрахунку мінімальної заробітної плати, яка визначається на момент виплати, скасовано і залишено в цій частині постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 13 вересня 2012 року в силі. В решті постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 06 червня 2016 року у справі №2а-6873/11 залишено без змін.
Відповідно до п. 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Системний аналіз вищевикладених положень дає підстави для висновку про те, що підставою для закінчення виконавчого провадження є виконання його боржником або в інший спосіб в повному обсязі, на підтвердження якого мають надаватися відповідні документи.
Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Частиною 2 статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Разом з тим, під час розгляду даної справи відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не надано суду жодних пояснень та доказів, які б підтверджували факт виконання ГУ ПФУ в м. Києві або в інший спосіб в повному обсязі постанови Верховного Суду від 27 лютого 2020 року №2а-6873/11.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що дії відповідача, які полягають у закінченні відповідного виконавчого провадження, є протиправними, що свідчить про обгрунтованість заявлених позовних вимог у наведеній частині.
Оцінюючи постанову державного виконавця від 19.02.2022 у ВП № 70013371 про повернення виконавчого документа стягувачу, суд зазначає таке.
Відповідно до вимог п. 9 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.
Про наявність обставин, зазначених у пунктах 2-6 частини першої цієї статті, виконавець складає акт.
Про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску виконавець виносить постанову.
Разом з тим, резолютивна частина постанови державного виконавця від 19.02.2022 у ВП № 70013371, в порушення вимог статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», не містить положень про рішення, яке було прийняте державним виконавцем за результатами здійснення виконавчого провадження, не дивлячись на наявність назви самої постанови як «про повернення виконавчого документа стягувачу» та наявності у мотивувальній частині постанови посилання на норму п. 9 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».
Наведене, на думку суду, створює ситуацію правової невизначеності для позивача, як стягувача у відповідному виконавчому провадженні, та свідчить про те, що оскаржувана постанова прийнята не у спосіб, визначений законом.
Відповідно, таке рішення відповідача є протиправним та підлягає скасуванню, що свідчить про обгрунтованість заявлених позовних вимог у наведеній частині.
Суд звертає увагу, що жодних аргументів проти таких доводів відповідачем, за час розгляду справи, надано не було.
При цьому, суд звертає, що наслідком такого скасування оскаржуваних постанов є повернення статусу відповідним виконавчим провадженням в якості триваючих, що відповідно, свідчить про відсутність правових підстав для додаткового зобов`язання відповідача вчинити дії щодо їх поновлення. А тому позовні вимоги про зобов`язання відповідача відновити виконавчі дії не підлягають задоволенню.
Згідно зі статтею 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:
1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;
2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження. 
Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. 
Статтею 382 КАС України передбачено судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах та встановлено наступне.
Суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Тобто, встановлення судового контролю за виконанням судового рішення є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.
Позивачем не надано доказів на переконання необхідності вжиття таких процесуальних заходів, а відтак, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні відповідного клопотання.
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 241-246, 250, 263 КАС України суд, 
в и р і ш и в:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання дій протиправними та скасування рішень – задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в частині незаконного повернення виконавчого листа стягувачу у межах виконавчого провадження № 70013371 та закінчення виконавчого провадження № 77801480.
Скасувати постанову державного виконавця від 19.02.2025 про повернення виконавчого документу у виконавчому провадженні № 70013371 та постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження № 77801480.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Я.В. Горобцова

Горобцова Я.В.