ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 601/2450/25	Головуючий у 1-й інстанції Шульгач Н.М. 	
Провадження № 22-ц/817/165/26 	Доповідач - Храпак Н.М.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
Головуючої - Храпак Н.М. 
Суддів -  Гірський Б. О., Хома М. В., 
за участі секретаря - Гичко К.С. 
та сторін: позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, цивільну справу № 601/2450/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 05 листопада 2025 року, ухваленого суддею Шульгач Н.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа служба у справах дітей Кременецької міської ради про позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И В:
у серпні 2025 року позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до відповідача ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей Кременецької міської ради, в якому просить позбавити батьківських прав відповідача, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 22 листопада 2005 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який 16 березня 2011 року розірвано. У шлюбі у них народилося двоє дітей: син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , які на даний час проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. Після розірвання шлюбу, відповідач перестав цікавитися життям синів, їхнім розвитком та здоров`ям, ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Орган опіки та піклування надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 . Вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав буде відповідати найкращим інтересам дітей.
Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 05 листопада 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа служба у справах дітей Кременецької міської ради про позбавлення батьківських прав - відмовлено.
Попереджено ОСОБА_3 про необхідність змінити своє ставлення до виховання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , поклавши на службу у справах дітей Кременецької міської ради контроль за виконанням ним своїх батьківських обов`язків.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 05 листопада 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги заявниця зазначає, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення про відмову у позбавленні відповідача батьківських прав виснував що позивачем, не доведено, що поведінка відповідача відносно дітей є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками та наявність в його діях вини. Те, що батько не може піклуватися про дитину через перебування за межами України, без надання доказів його винної поведінки та свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов`язками, не є підставою для позбавлення батьківських прав.
За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно неповнолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не забезпечуватиме інтересів самих дітей.
Разом з тим судом не враховано, що відповідач систематично, тривалий час, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, що підтверджується наданими позивачем доказами.
Відповідач не бере участі у матеріальному забезпеченні дітей та не виявляє жодної зацікавленості до їх життя, зокрема не цікавиться навчанням та шкільним життям дітей, не відвідує класні та батьківські збори.
Крім того, відповідно до розрахунку по аліментах, наданої відділом державної виконавчої служби встановлено, що у ОСОБА_3 станом на 01.05.2025 року наявна заборгованість зі сплати аліментів в сумі 35 193,17 гри.
Така поведінка відповідача жодним чином не може розцінюватися як намагання (бажання) виконувати свої батьківські обов`язки.
Також, відповідач заперечуючи проти позбавлення його батьківських прав, жодного разу не з`являвся в судові засідання та жодних доказів на спростування обставин викладених у висновку про доцільність позбавлення його батьківських прав не надав, а відтак не довів, що він вдійсності спроможний брати участь у вихованні дітей.
Вказує, що діти не мають наміру спілкуватися з батьком, про такі обставини вони чітко висловилися на засіданні комісії. Однак, судом першої інстанції не було заслухано пояснень неповнолітніх дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .
В даному випадку суд першої інстанції насильно, проти їх волі, нав`язує неповнолітнім дітям спілкування з батьком, при тому не враховує, що діти потребують постійного догляду та виховання, а батько знаходиться з кордоном.
Що стосується неврахуванням судом першої інстанції висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , то звертають увагу суду на те, що обставини встановленні комісією з питань захисту прав дитини при виконавчому комітетові Кременецької міської ради, які викладені у висновку, повністю підтверджують той факт, що відповідач безвідповідально ставиться до питання виховання своїх дітей та їх матеріального забезпечення.
Так, Комісією з захисту прав дитини при виконавчому комітеті Кременецької міської ради при розгляді питання щодо надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_10 було встановлено, що відповідно до інформації, наданої ОЗО «Білокриницька ЗОШ І-ІІІ ст.» на дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , мати приділяє належну увагу -вихованню дітей. Батько не цікавиться навчанням та шкільним життям дітей, не відвідував класні та батьківські збори.
- Відповідно до розрахунку по аліментах, наданої відділом державної виконавчої служби встановлено, що у ОСОБА_3 станом на 01.05.2025 року наявна заборгованість зі сплати аліментів в сумі 35 193,17 гри.
- Згідно письмових пояснень ОСОБА_11 встановлено, що дітей ОСОБА_12 завжди бачить охайними і доглянутими. їхнім вихованням займається мама, бабуся, а зараз і вітчим. Батька дітей ОСОБА_4 вона тільки один раз зустрічала в 2015 році на урочистій шкільній лінійці. На батьківських зборах була тільки мама. Зі школи дітей завжди зустрічає мама або бабуся.
- З письмових пояснень ОСОБА_13 встановлено, що на протязі довгого часу батько неповнолітніх дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_14 не відвідує їх і не приймає ніякої участі у їхньому житті. З дітьми проживає і піклується мама ОСОБА_15 і вітчим ОСОБА_16 
- З письмових пояснень ОСОБА_17 встановлено, що батько неповнолітніх дітей ОСОБА_7 і ОСОБА_14 не являється і не цікавиться їхнім життям та не приймає ніякої участі у їхньому вихованні. Дітей виховує мама ОСОБА_15 і вітчим ОСОБА_16 
- З письмових пояснень ОСОБА_18 встановлено, що ОСОБА_19 , який є батьком неповнолітніх дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не являється і не приймає ніякої участі у їхньому вихованні. Про дітей дбають мама ОСОБА_15 , вітчим ОСОБА_16 та їх бабуся.
- З письмових пояснень ОСОБА_20 встановлено, що ОСОБА_3 проживаючи у шлюбі з ОСОБА_1 ніяк не допомагав у вихованні двох малолітніх дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . І по даний час не приймає ніякої участі у житті і вихованні цих дітей. Ними опікується мама ОСОБА_15 і вітчим ОСОБА_21 .
Неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повідомив, що бажає, щоб батька позбавили батьківських прав, оскільки коли вони з братом їздили до нього в Чехію він не займався ними, не приділяв належної уваги, говорив сину що вчитися йому не потрібно, бо він приїде і буде працювати на батька в Чехії.
Однак, суд першої інстанції не погоджуючись із висновком комісії про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_22 , жодних протилежних висновків не зробив, фактично обмежився загальним правилом не визнанням поданого доказу та не прийняв його до уваги. 
Зазначають, що саме по собі заперечення батька ОСОБА_3 проти позбавленя батьківських прав, без вчинення будь-яких активних дій щодо турботи та виховання дітей не є підставою для відмови у позові.
Також вказує, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права щодо вирішення питання, яке не було предметом позовних вимог позивача. А, саме в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції ОСОБА_3 попередив про необхідність змінити своє ставлення до виховання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , поклавши на службу у справах дітей Кременецької міської ради контроль за виконанням ним своїх батьківських обов`язків. Попереджаючи відповідача вчинити певні дії, суд першої інстанції визнав той факт, що ОСОБА_3 ухиляється від виховання та утримання своїх дітей, але разом із тим відмовив у задоволенні позовних вимог.
Вважає, що така форма судового рішення не відповідає нормам процесуального права.
Представник позивача ОСОБА_1 — адвокат Бернацький П.В, у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на викладені у ній доводи.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином була повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення № R067073521715, яке повернулося у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною ним адресою.
Представник третьої особи служби у справах дітей Кременецької міської ради у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчить довідка про доставку судової повістки до електронного кабінету.
Відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Згідно з п. 2, п.3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи та день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників процесу.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 та її представника — адвоката Бернацького П.В., опитавши малолітнього ОСОБА_5 , 25.03.2015, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на таке.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.
Судом встановлено, що з 22 листопада 2005 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 16 березня 2011 року у справі № 1909/2193/2011.
У сторін народилося двоє дітей: син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 19.03.2009 року та син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 07.04.2015 року.
20 квітня 2023 року ОСОБА_23 та ОСОБА_24 зареєстрували шлюб. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « ОСОБА_25 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 від 20.04.2023 року.
Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища ОСОБА_3 та ОСОБА_26 зареєстрували шлюб 22 листопада 2005 року. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « ОСОБА_27 ».
Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища ОСОБА_28 та ОСОБА_29 зареєстрували шлюб 24 квітня 2019 року. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « ОСОБА_30 ».
Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 20.05.2025 року, виданої відділом державної виконавчої служби у Кременецькому районі Тернопільської області встановлено, що загальний борг по виплаті аліментів станом на 01.05.2025 року становить 35193,17 грн. Відповідач періодично сплачує аліменти.
Згідно характеристики ОЗО «Білокриницька ЗОШ І-ІІІ ступенів» від 19.05.2025 року №119 на учня 10 класу ОСОБА_4 , встановлено, що він проживає у сім`ї, яка складається з вітчима, матері, бабусі та трьох молодших братів. Мама, ОСОБА_1 бере активну участь у житті класу, систематично відвідує батьківські збори, цікавиться життям дитини, забезпечує відвідування навчальних екскурсій, організовує правильне проведення вільного часу, моніторить поведінку дитини в мережі Інтернет, забезпечує належний рівень навчання дитини. Батько ОСОБА_3 , із сім`єю не проживає, у вихованні дитини участі не бере, за час навчання сина від 5-го по 10-й клас на батьківських зборах не був жодного разу, на зв`язок із класним керівником не виходив.
Згідно характеристики ОЗО «Білокриницька ЗОШ І-ІІІ ступенів» від 19.05.2025 року №118 на учня 4-Б класу ОСОБА_5 , встановлено, що він проживає у сім`ї, яка складається з вітчима, матері, бабусі та трьох молодших братів. Мама, ОСОБА_1 бере активну участь у житті класу, систематично відвідує батьківські збори, цікавиться життям дитини, забезпечує відвідування навчальних екскурсій, організовує правильне проведення вільного часу, моніторить поведінку дитини в мережі Інтернет, забезпечує належний рівень навчання дитини. Батько ОСОБА_3 , із сім`єю не проживає, у вихованні дитини участі не бере, за час навчання сина на батьківських зборах не був жодного разу, на зв`язок із класним керівником не виходив.
Згідно довідки №05/24 від 16.05.2025 року при зверненні за медичною допомогою в АЗПСМ с.Білокриниця дітей ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з ними як законний представник завжди зверталась мати ОСОБА_1 .
Згідно висновку органу опіки та піклування Кременецької міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Кременецької міської ради від 30.06.2025 №2520, орган опіки і піклування Кременецької міської раді вважає доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , відносно дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . З висновку вбачається, що ОСОБА_3 в телефонному режимі за номером телефону НОМЕР_4 повідомив, що діти до нього приїжджали 4 рази до Чехії, що він сплачує аліменти та заперечує щодо позбавлення батьківських прав.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довела належними, допустимими та достатніми доказами, що відповідач злісно ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей, що в розумінні ст. 164 СК України могло би бути достатньою підставою для ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав. 
Приймаючи до уваги, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на батьків, які не виконують батьківських обов`язків, суд прийшов до висновку про передчасність прийняття такого рішення і про необхідність надання відповідачу можливості змінити ставлення до виховання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Колегія суддів, з даним висновком суду першої інстанції погоджується, з огляду на таке.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України "Про охорону дитинства").
Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією Організації Об`єднаних Націй про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно із частинами першою, другою статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція ООН про права дитини) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Статтею 9 Конвенції ООН про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Згідно із частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.
Положеннями вказаної статті визначено основні принципи з виховання дітей. Для здійснення цього завдання батьки наділяються батьківськими правами, тобто правом на особисте виховання своїх дітей.
Частиною першою статті 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Батьківські права є в той же час і обов`язками батьків з виховання дітей, тому що батьки не тільки володіють правом на виховання дитини, а й мають обов`язок її виховувати. Нездійснення ними своїх прав тягне за собою або повну їх втрату, або тимчасове позбавлення цих прав.
Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.
Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.
Як роз`яснено у п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.
Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 26 грудня 2018 року у справі № 404/6391/16-ц (провадження № 61-40224св18), від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20).
Отже, судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальній забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному і міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року).
Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини (постанова Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі №461/7387/16-ц).
Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин.
При розгляді справ суд застосовує практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ч. 4 ст. 10 ЦПК України).
Так, ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява №31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Також, у рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява №10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
У справі «Ілля Ляпін проти росії» (заява (№70879/11) ЄСПЛ також наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі №180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі №760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі №753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі №552/2947/19 та у постанові від 24 квітня 2019 року у справі №300/908/17.
При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (частина четверта статті 19 СК України).
Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України).
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19) зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
Звертаючись в суд з даним позовом ОСОБА_1 посилалася на те, що відповідач ОСОБА_3 ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей, оскільки не бере участі у вихованні та утриманні дітей не надає матеріальної допомоги, не забезпечує одягом, харчуванням, не цікавиться станом їх здоров`я, особистим розвитком, навчанням та шкільним життям дітей та жодного разу не відвідав заклад дошкільної освіти, де навчають діти.
Однак, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази винної поведінки відповідача щодо умисного злісного ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Суду не надані докази застосування до відповідача ОСОБА_4 будь-яких заходів впливу з боку органів внутрішніх справ, притягнення до адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування, з приводу неналежного виконання батьківських обов`язків.
Апеляційний суд зазначає, що ухилення від виконання юридичного обов`язку - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість його виконати, але не вчиняє до цього жодних дій. Тому, жодні інші обставини, як-то ухилення матері чи батька від утримання дитини, не можуть призвести до позбавлення батьківських прав.
Умовою ухилення від обов`язків з виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, що передбачена пунктом 2 частини першої статті 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками.
При цьому, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що позивачем не доведено систематичне ухилення відповідача від виконання ним своїх батьківських обов`язків, а також того, що незважаючи на всі заходи попередження та впливу, остання продовжує не виконувати в подальшому свої батьківські обов`язки щодо своєї дочки.
При цьому систематично - це значить, що батьки неодноразово притягувалися до відповідальності (адміністративної, цивільної, громадської), але висновків не зробили.
Тому не заслуговують на увагу доводи заявниці ОСОБА_31 про те, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не бере участі у матеріальному забезпеченні дітей та не виявляє жодної зацікавленості до їх життя, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що відповідач притягувався до відповідальності, виходячи із вимог статті 184 КупАП (невиконання батьками або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей).
Доводи апеляційної скарги про те, що орган опіки та піклування Кременецької міської ради дійшов висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 не може бути підставою для скасування рішення, оскільки вказаний висновок оцінений судом першої інстанцій у сукупності з іншими доказам, тому сам по собі не є правовою підставою для застосування крайнього заходу - позбавлення батьківських прав.  Окрім того, висновок органу опіки та піклування є таким, що має рекомендаційний характер і повинен містити відомості щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування батьком/матір`ю своїми обов`язками, проте судом першої інстанції з даного висновку не встановлено виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування батьком своїми обов`язками, тому суд обґрунтовано його критично оцінив.
Також, як вбачається з висновку органу опіки та піклування Кременецької міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Кременецької міської ради від 30.06.2025 №2520, що ОСОБА_3 в телефонному режимі за номером телефону НОМЕР_4 повідомив, що діти до нього приїжджали 4 рази до Чехії, що він сплачує аліменти та заперечує щодо позбавлення батьківських прав 
Указане свідчить про те, що відповідач не мав наміру ухилятися від виконання своїх батьківських обов`язків, а навпаки виявляв бажання проводити час із дітьми та приймати участь у їх житті.
Сам факт, що відповідач виїхав за кордон за обставин цієї справи достовірно не свідчить про його злісне ухилення від батьківських обов`язків по відношенню до дітей.
Те, що діти не бажають спілкуватись із батьком, як стверджує заявниця, не свідчить про свідоме, винне ухилення батька від виконання покладених на нього обов`язків щодо виховання дітей та не є підставою для позбавлення його батьківських прав.
При цьому, апеляційний суд вважає, що особисті непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки у рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків.
За клопотанням позивачки ОСОБА_1 малолітній ОСОБА_5 був опитаний судом апеляційної інстанції у судовому засіданні, в якому пояснив, що тричі приїжджав до батька в Чехію. Вказав, що у Чехії з батьком у нього виник конфлікт з приводу пропажі телефону, в зв`язку з чим батько мав претензії до нього, тому хоче, щоб позбавили батька батьківських прав.
Дитина висловилася щодо позбавлення свого батька батьківських прав, проте колегія суддів вважає, що ОСОБА_32 є малолітнім і піддається впливу матері, оскільки 10 - річна дитина є вразливою до маніпуляцій зі сторони дорослих та певних ситуацій. Крім цього, колегія суддів враховує всі обставини, що могли спричинити формування саме такого бажання в дитини, зокрема, вплив зовнішніх факторів і яким малолітній в силу свого віку неспроможний надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї. Сама по собі озвучена позиція дитини не є єдиною підставою, яка повинна враховуватися при вирішенні питання про позбавлення його батька батьківських прав з огляду на те, що намір дитини не завжди може відповідати її інтересам, а тому при вирішенні спору, що стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, необхідно ґрунтовно досліджувати та оцінювати всі обставини справи, надавати належну правову оцінку доказам кожному конкретно взятому та у сукупності. 
Таким чином, хоча думка дитини у вирішенні є важливою, проте вона не може бути визначальною, і така думка не є свідченням того, що позбавлення батьківських прав призведе до забезпечення якнайкращих інтересів дитини. Суд вважає, що, перебуваючи тривалий час разом з матір`ю та у її родині, дитина очевидно є більш прихильною до позивачки, що зумовило пояснення про те, що малолітній ОСОБА_5 хоче позбавити свого батька батьківських прав.
Подібний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 705/3040/18. 
Таким чином, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи на підставі належним чином оцінених доказів, прийшов до вірного висновку, що позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дітей на їх виховання, захист їх інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дітьми, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.
В той же час, колегія судів погоджується із висновками суду першої інстанції, що в діях відповідача частково має місце неналежне виконання батьківських обов`язків відносно дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а тому суд першої інстанції обґрунтовано попередив відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання та утримання дітей.
Крім цього, не заслуговують на увагу твердження представника заявника ОСОБА_1 про те, що судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права щодо вирішення питання, яке не було предметом позовних вимог позивача. А, саме в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції ОСОБА_3 попередив про необхідність змінити своє ставлення до виховання дітей, з огляду на таке 
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. 
Відповідно до статей 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Як убачається зі змісту оскаржуваного рішення, суд першої інстанції, вирішуючи спір, пов`язаний із реалізацією батьківських прав та обов`язків, надав оцінку поведінці відповідача як батька та звернув увагу на необхідність належного виконання ним обов`язків щодо виховання дітей. Попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дітей не є окремим предметом вирішення позовних вимог, не створює нових прав чи обов`язків і не змінює обсягу позовних вимог.
Водночас у справах, що стосуються дітей, суд зобов`язаний виходити з принципу забезпечення найкращих інтересів дитини, закріпленого положеннями Сімейного кодексу України та Конвенції про права дитини. Надання оцінки ставленню батька до виконання своїх обов`язків є невід`ємною складовою вирішення такого спору та відповідає завданню цивільного судочинства.
Отже, суд першої інстанції діяв у межах наданих йому процесуальних повноважень, не виходив за межі позовних вимог, а тому доводи апеляційної скарги про допущене порушення норм процесуального права є необґрунтованими та такими, що не спростовують законності й обґрунтованості рішення суду.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення
Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 05 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 19 лютого 2026 року.

Головуюча          Н.М. Храпак

Судді:          Б.О. Гірський

М.В.Хома