ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 527/824/25  Номер провадження 22-ц/814/1090/26	Головуючий у 1-й інстанції Фіцай О. Л.  Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року 	м. Полтава	

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:
головуючого судді: Обідіної О.І.,
суддів: Карпушина Г.Л., Чумак О.В.,
за участю секретаря: Дороженка Р.Г.,
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Олійник Лілії Михайлівни на заочне рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 15 жовтня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.
В обґрунтування позовних вимог зазначала, що з 06.08.2016 вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
13.07.2021 рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука шлюб між ними розірвано із зазначенням місця проживання сина ОСОБА_4 разом з нею. 
Ще під час перебування в шлюбі поведінка відповідача свідчила про повне нехтування сімейними цінностями, він не піклувався про створення в сім`ї доброзичливої сприятливої морально-психологічної атмосфери, не дбав про її матеріальне забезпечення. 
Зазначає, що відповідач як батько життям сина не цікавиться, жодної допомоги на його утримання не надає, повністю самоусунувся від спілкування з ним.
З листопада 2024 року перестав сплачувати аліменти на утримання сина, на зв`язок не відповідає та жодної допомоги не надає, у зв`язку із чим станом на 31.01.2025 допустив заборгованість зі сплати аліментів. 

Заочним рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 15 жовтня 2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Ухвалюючи рішення суд дійшов висновку, що в даному випадку позбавлення батьківських прав не є виправданим та пропорційним, оскільки матеріали справи не свідчать про умисне невиконання відповідачем своїх обов`язків, а саме позбавлення батьківських прав є крайнім заходом.

Не погодившись з даним судовим рішенням, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Олійник Л.М. оскаржила його в апеляційному порядку, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення районного суду скасувати та ухвали нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 
Вважає, що суд першої інстанції не врахував усіх наявних у справі достатніх та переконливих доказів, що підтверджують факт ухилення батька від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до сина, в тому числі безпідставно залишив поза увагою думку дитини, висловлену органу опіки та піклування.
Не дав належної оцінки поведінці самого відповідача, який тривалий час не цікавиться життям сина та повністю самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, при цьому суд обмежився вказівкою про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом.
Стверджує, що відповідач протягом багатьох років із сином не бачився та не спілкувався з ним, не бере участі у його вихованні та розвитку, не проявляв інтересу до дитини, свідомо самоусунувшись від виконання своїх батьківських обов`язків за відсутності будь-яких поважних причин, що є достатньою підставою для позбавлення останнього батьківських прав. 

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на наступне.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . 
Рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука від 13.07.2021 у справі № 524/3105/21, яке набрало законної сили 13.08.2021, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (попереднє прізвище – ОСОБА_5 ) розірвано. 
Судовим наказом Автозаводського районного суду м. Кременчука від 11.06.2018 у справі №524/2667/18 стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 аліменти, на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 17 квітня 2018 року до досягнення дитиною повноліття.
На підставі вказаного наказу відкрито виконавче провадженні і згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 31.01. 2025 остання складає 7461,85 грн.
Як вбачається з довідки Кременчуцької гімназії №26 Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області № 8 від 12.02.2025 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно навчається у 2-А класі Кременчуцької гімназії №2. 
Вважаючи, що позбавлення батьківських прав відповідача буде відповідати якнайкращим інтересам дитини, позивач в березні 2025 року звернулась до суду з вказаним позовом. 
В ході розгляду справи, в порядку ст. 19 СК України органом опіки та піклування було складено висновок щодо доцільності (недоцільності) позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 ,
В межах своїх повноважень, органом опіки та піклування було встановлено, що надані матір`ю хлопчика ОСОБА_1 докази не свідчать про злісне ухилення батька від виховання сина ОСОБА_4 та свідоме нехтування ним батьківськими обов`язками, його винну поведінку стосовно дитини. У зв`язку з чим було прийнято рішення про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 21.08.2025 року №2148 затверджено вищевказаний висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про недоцільність позбавлення батьківських прав згідно якого, враховуючи необхідність забезпечення якнайкращих інтересів дитини, зокрема, в частині її права на спілкування з батьком та збереження зв`язків з ним, Комісія прийшла до висновку про відсутність підстав для застосування крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав. 
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надані допустимі і беззаперечні докази винної поведінки відповідача як батька дитини та свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов`язками, які б свідчили про ухилення від виховання сина без поважних причин і, як наслідок, необхідність у зв`язку з цим застосовувати щодо батька неповнолітнього такий крайній захід як позбавлення батьківських прав.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне. 
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України.
Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Вказані висновки викладені в постановах Верховного Суду від 06.05.2020 у справі № 753/2025/19, від 06.05.2020 у справі № 641/2867/17-ц.
Практика Європейського суду з прав людини (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року) свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. 
Так, судом першої інстанції вірно зроблено висновок, що позбавлення батьківських прав є втручанням у приватне і сімейне життя та у цій ситуації таке втручання не є виправданим і пропорційним, оскільки матеріали справи не містять об`єктивних даних про умисне невиконання відповідачем своїх обов`язків по відношенню до виховання та утримання сина ОСОБА_4 . 
Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Будь яких доказів наявності виключних обставин, які б давали підстави для позбавлення батьківських справ відповідача суду не надано.
В даному випадку встановлено, що після розірвання шлюбу відносини між колишнім подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_6 мають неприязний характер. 
Зі слів останнього, саме мати хлопчика створює перешкоди у їх спілкуванні, кожного разу вигадуючи різні обставини, під приводом яких таке спілкування стає неможливим. 
При цьому встановлено, що відповідач постійно проживає та працює за кордоном, а відтак спілкуватись з ОСОБА_4 може лише дистанційно, в телефонному режимі. 
Твердження про те, що хлопчик виразив своє бажання не спілкуватись з батьком, якого він не пам`ятає, а вважає рідним батьком вітчима ОСОБА_7 , який також працює та проживає на даний час в Європі, не може прийматись до уваги колегією суддів як беззаперечна обставина, що свідчіть про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. 
Також не заслуговує на увагу твердження позивача та апелянта про те, що відповідач самоусунувся від обв`язку матеріально забезпечувати сина та дбати про його фізичний розвиток. 
Так, згідно наданої державним виконавцем інформації про стан заборгованості по аліментам, остання станом на 31.01.2025 становить 7462 грн., при середньомісячному платежі в 3588 грн. Таким чином, з приєднаного до справи розрахунку заборгованості не вбачається систематичне ухилення відповідача від сплати аліментів на утримання сина. ОСОБА_4 .
На підставі зібраних в ході проведення перевірки доказів та встановлених обставин життя малолітнього ОСОБА_3 , орган опіки прийшов до переконання про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Разом з цим, по справі відсутні підстави, за наявності яких в суду першої інстанції могли виникнути об`єктивні сумніви щодо правильності зазначених висновків та їх невідповідність іншим доказам, наданим стороною позивача. 
Таким чином, суд першої інстанції, вірно встановивши фактичні обставини по справі та визначившись з характерами спірних правовідносин, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність достатніх правових підстав для позбавленням відповідача ОСОБА_2 батьківських прав з підстав, визначених ч.1 ст. 164 СК України.
Доводи апеляційної скарги вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують та не містять вказівки на обставини, які б доводили їх помилковість.
Твердження апелянта про те, що ОСОБА_2 як батько тривалий час не бачиться із сином, не цікавиться його життям, участі у його вихованні не бере, не є достатніми підставами для позбавлення батьківських прав, така вимога позивача на даний момент є передчасною та не може розцінюватись як беззаперечна для застосування такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав. 
Також погоджується колегія суддів з висновками органу опіки та піклування про відсутність в діях батька дитини явної винної поведінки у формі самоусунення від виконання належним чином своїх батьківських обов`язків, позаяк такі докази не були надані позивачем під час розгляду справи в суді першої інстанції. 
Фактично позовна заява вмотивована виключно позицією позивача, а викладені в ній обставини ґрунтуються на її баченні спірної ситуації, для вирішення якої у спосіб позбавлення відповідача батьківських прав належних та допустимих доказів надано не було.
Підстав для здійснення апеляційним судом власної переоцінки зібраних по справі доказів - колегія суддів не вбачає.
На думку колегії суддів, вирішуючи даний спір суд першої інстанції обґрунтовано врахував, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для матері, так і для дитини. Місцевий суд правильно виходив з того, що відповідно до положень ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
Доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, зводяться лише до переоцінки доказів.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про відповідність рішення суду першої інстанції вимогам закону, тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не знаходить. 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Олійник Лілії Михайлівни залишити без задоволення.
Заочне рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 15 жовтня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду Верховного Суду.
Повний текст постанови суду виготовлено 10 квітня 2026 року.

Судді: О.І. Обідіна Г.Л. Карпушин О.В. Чумак