ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/11390/20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Погребняка В.Я. - головуючого, Васьковського О.В., Огородніка К.М.
за участі секретаря судового засідання Громак О.В. 

учасники справи:
кредитор - Акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України",
представник кредитора - Головіна О.І., адвокат за довіреністю,
боржник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Солтрейд"
арбітражна керуюча - ліквідатор Носенко Т.С., особисто,
відповідач 1 -  ОСОБА_1 ,
представник відповідача - не з`явився,
відповідач 2 -  ОСОБА_2 ,
представник відповідача 2 - Богомазов П.С, адвокат за ордером,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України"

на ухвалу Північного апеляційного господарського суду
від 16.04.2025,

на ухвалу Північного апеляційного господарського суду
від 07.07.2025

та на постанову Північного апеляційного господарського суду
від 04.11.2025,
у складі колегії суддів: Станіка С.Р.(головуючий), Остапенка О.М., Сотнікова С.В.,

у справі за заявою
ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Солтрейд" арбітражної керуючої Носенко Т.С.
до  ОСОБА_1 ,
ОСОБА_2 
про покладення солідарної відповідальності на колишніх директорів боржника

у справі за заявою
Товариства з обмеженою відповідальністю "Освітня корпорація інформаційних технологій"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Солтрейд"
про банкрутство,-
ВСТАНОВИВ:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст вимог
1. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.09.2020 відкрито провадження у справі № 910/11390/20 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Солтрейд" (далі - ТОВ "Солтрейд", боржник), 
визнано грошові вимоги ТОВ "Освітня корпорація інформаційних технологій" до ТОВ "Солтрейд" в розмірі 1 888 196,88 грн., призначено розпорядника майна боржника. 
2. Ухвалою попереднього засідання від 02.12.2020 затверджено реєстр вимог кредиторів ТОВ "Солтрейд".
3. Постановою Господарського суду міста Києва від 15.02.2021 ТОВ "Солтрейд" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражну керуючу Носенко Т.С.
4. 25.06.2024 до Господарського суду міста Києва надійшла заява ліквідатора банкрута арбітражної керуючої Носенко Т.С. до ОСОБА_1 (далі - відповідач 1, ОСОБА_1 ) та ОСОБА_2 (далі - відповідач 2, ОСОБА_2 ) про покладення солідарної відповідальності на колишніх директорів ТОВ "Солтрейд".
5. Заява ліквідатора банкрута арбітражної керуючої Носенко Т.С. мотивована тим, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.09.2020 відкрито провадження у справі № 910/11390/20 за заявою ТОВ "Освітня корпорація інформаційних технологій" про банкрутство ТОВ "Солтрейд", постановою Господарського суду міста Києва від 15.02.2021 визнано банкрутом ТОВ "Солтрейд", відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатора.
Обставини, встановлені судами попередніх інстанцій
6. 03.02.2015 між ТОВ "Солтрейд" та ТОВ "Освітня корпорація інформаційних технологій" укладено договір про організацію охорони об`єкта будівництва, що розташований за адресою: м. Київ, вул. Вербова, 21, 23.
7. Відповідно до умов договору (п. 3.4) ТОВ "Солтрейд" мало здійснити платіж за надані послуги в розмірі 1 620 000,00 грн (акт №1 від 01.02.2020) в строк до 06.02.2020; в розмірі 108 000,00 грн (акт № 2 від 01.06.2020) в строк до 06.06.2020.
8. У зв`язку з невиконанням зобов`язань щодо своєчасної сплати боржником за спожиті послуги, 09.06.2020 ТОВ "Освітня корпорація інформаційних технологій" направило на адресу ТОВ "Солтрейд" претензію про негайне виконання зобов`язань та сплату на користь заявника коштів у розмірі 1 728 000,00 грн.
9. 01.07.2020 у відповідь на направлену претензію ТОВ "Солтрейд" повідомило про визнання заявленої заборгованості однак неспроможність її погасити. 
10. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.12.2020 у справі № 910/11390/20 визнано кредитором у справі № 910/11390/20 по відношенню до боржника Акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" (далі - АТ "Укрексімбанк", скаржник) з грошовими вимогами до боржника на суму 972 705 497,69 грн, з яких: 4 204,00 грн - вимоги першої черги, 842 896 119,09 грн - вимоги четвертої черги, 2 674 086,08 грн - вимоги шостої черги, 127 131 088,52 грн окремо, як забезпечені заставою майна боржника.
11. Зазначена заборгованість виникла в результаті невиконання ТОВ "Солтрейд" грошових зобов`язань за кредитним договором № 151407К43 від 16.11.2007 та за Кредитним договором № 18106К31/2159 від 18.08.2006, внаслідок чого виникла заборгованість перед АТ "Укрексімбанк", про стягнення якої були прийняті відповідні судові рішення, що набрали законної сили.
12. Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.10.2012 у справі № 5011-18/5927- 2012 ухвалено стягнути з ТОВ "Солтрейд" та БП "Солідарність" у формі ТОВ солідарно на користь ПАТ "Укрексімбанк" 40 668 210, 78 грн заборгованості за кредитом, 3 010 510, 05 грн процентів за користування кредитом, 118 929, 42 грн пені за несвоєчасне погашення кредиту, 358 645, 92 грн пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом, 14 020, 32 грн трьох відсотків річних у зв`язку з несвоєчасним погашенням кредиту, 68 991, 39 грн трьох відсотків річних у зв`язку з несвоєчасним погашенням суми процентів за користування кредитом, 4 478, 59 доларів США трьох відсотків річних у зв`язку з несвоєчасним погашенням суми процентів за користування кредитом, 81 176, 72 грн інфляційних втрат у зв`язку з несвоєчасним погашенням кредиту та процентів за користування кредитом, 64 380 грн витрат по сплаті судового збору.
13. На виконання рішення Господарського суду міста Києва від 16.10.2012 був виданий наказ Господарського суду міста Києва від 01.02.2013 у справі № 5011-18/5927-2012, який було передано на примусове виконання.
14. З 26.02.2013 по 27.10.2020 наказ Господарського суду міста Києва від 01.02.2013 у справі № 5011-18/5927-2012 перебував на примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, а в подальшому - у приватного виконавця Суліми О.О.
15. Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.08.2012 у справі № 5011- 34/6378-2012 ухвалено стягнути солідарно з БП "Солідарність", ТОВ "Солтрейд", ТОВ "Диво-Світ" на користь ПАТ "Укрексімбанк" заборгованість за Кредитним договором № 18106К31/2159 від 18.08.2006 у розмірі 194 535 754, 37 грн та 71 988 франків 98 сантимів.
16. На виконання рішення Господарського суду м. Києва від 08.08.2012 був виданий наказ Господарського суду міста Києва від 25.02.2013 у справі № 5011-34/6378-2012, який було передано на примусове виконання.
17. З 25.03.2013 по 01.06.2020 наказ Господарського суду міста Києва від 25.02.2013 у справі № 5011-34/6378-2012 перебував на примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. При цьому, з долучених до справи розрахунків, на підставі яких господарським судом були визнані грошові вимоги АТ "Укрексімбанк" до боржника вбачається, що:
08.02.2011 - дата виникнення прострочення за процентами за Кредитним договором № 151407К43 від 16.11.2007;
08.03.2011 - дата виникнення прострочення за процентами за Кредитним договором № 18106К31/2159 від 18.08.2006;
01.02.2012 - дата виникнення прострочення за кредитом за Кредитним договором № 151407К43 від 16.11.2007;
01.02.2012 - дата виникнення прострочення за кредитом за Кредитним договором № 18106К31/2159 від 18.08.2006.
18. З вересня 2008 року по 25.06.2013 директором ТОВ "Солтрейд" був ОСОБА_1 .
19. З 26.06.2013 по 25.06.2021 директором ТОВ "Солтрейд" був ОСОБА_2 .
Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду
20. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.02.2025 у справі №910/11390/23 заяву ліквідатора банкрута Носенко Т.С. про покладення солідарної відповідальності на колишніх директорів ТОВ "Солтрейд" задоволено;
визнано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарними боржниками за незадоволення вимог кредиторів ТОВ "Солтрейд".
21. Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що обов`язок боржника звернутися до господарського суду із заявою про порушення справи про банкрутство у разі, коли задоволення вимог одного або кількох кредиторів призведе до неможливості виконання грошових зобов`язань боржника в повному обсязі перед іншими кредиторами (загроза неплатоспроможності) був передбачений частиною п`ятою статті 11 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".
22. Твердження колишнього керівника боржника про вжиття ним заходів щодо подолання загрози неплатоспроможності підприємства суд визнав безпідставними, оскільки вони вичерпують свою дію 28.11.2016, інших дій потягом 2017-2020 р.р., спрямованих на подолання фінансових труднощів, не вчинялось.
23. Окрім того, обов`язок звернутись до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "Солтрейд" виник у керівника боржника 07.02.2020, коли настав строк виконання грошового зобов`язання перед другим кредитором - ТОВ "Освітня корпорація інформаційних технологій".
24. З матеріалів справи вбачається, що починаючи з 07.02.2020 та по 21.09.2020 ОСОБА_2 не вживав жодних заходів щодо усунення загрози неплатоспроможності боржника, покращення його фінансового становища чи інших заходів, спрямованих на оздоровлення його діяльності, або про звернення до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство.
25. Ознаки неплатоспроможності боржника виникли коли директором ТОВ "Солтрейд" був ОСОБА_3 та продовжували існувати після призначення нового керівника боржника - ОСОБА_2 . При цьому, зазначені особи не вжили заходів, які встановлені нормами законодавства про банкрутство та не звернулися до суду з заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "Солтрейд", хоча товариство вже мало ознаки неплатоспроможності.
Короткий зміст ухвал та постанови апеляційного господарського суду
26. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.04.2025 задоволено клопотання ОСОБА_2 про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 10.02.2025 у справі №910/11390/20;
поновлено ОСОБА_2 пропущений процесуальний строк апеляційного оскарження на ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.02.2025 у справі №910/11390/20;
відкрито апеляційне провадження у справі №910/11390/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.02.2025.
27. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.07.2025 задоволено Клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 10.02.2025 у справі №910/11390/20;
поновлено ОСОБА_1 пропущений процесуальний строк апеляційного оскарження на ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.02.2025 у справі №910/11390/20;
відкрито апеляційне провадження у справі №910/11390/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.02.2025.
28. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 04.11.2025 апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.02.2025 у справі № 910/11390/20 задоволено;
ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.02.2025 у справі № 910/11390/20 в оскаржуваній частині скасовано;
у задоволенні заяви ліквідатора банкрута арбітражної керуючої Носенко Т.С. про покладення солідарної відповідальності на колишніх директорів ТОВ "Солтрейд" та визнанні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарними боржниками за незадоволення вимог кредиторів ТОВ "Солтрейд" відмовлено повістю;
стягнуто з ТОВ "Солтрейд" в особі ліквідатора боржника - Носенко Т.С., на користь ОСОБА_2 судовий збір за подачу апеляційної скарги - 3 028,00 грн.;
стягнуто з ТОВ "Солтрейд" в особі ліквідатора - Носенко Т.С. на користь ОСОБА_1 судовий збір за подачу апеляційної скарги - 3 028,00 грн.
29. Постанова апеляційного господарського суду мотивована тим, що матеріалами справи підтверджується, що ознаки неплатоспроможності боржника виникли коли директором ТОВ "Солтрейд" був ОСОБА_1 (з вересня 2008 року по 25.06.2013) та продовжували існувати після призначення нового керівника боржника - ОСОБА_2 (26.06.2013 по 25.06.2021).
30. Разом з тим, діючий до 21.10.2019 Закон про банкрутство не містив приписів щодо місячного строку для звернення керівника боржника до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство, як і не містив наслідків не звернення із такою заявою, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до керівників боржника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (стосовно періоду коли керівником боржника був ОСОБА_1 (з вересня 2008 року по 25.06.2013) та керівника боржника - ОСОБА_2 (з 26.06.2013 по 20.10.2019)) солідарної відповідальності за незадоволення вимог кредиторів відповідно до вимог частини шостої статті 34 КУзПБ.
31. Щодо підстав для застосування солідарної відповідальності до керівника боржника ОСОБА_2 за період з 21.10.2019 (тобто з дня набрання чинності КУзПБ) по 25.06.2021, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що в цій частині також відсутні підстави для задоволення вимог щодо покладення солідарної відповідальності, з огляду на їх передчасність заявлення, адже встановлення відповідного порушення, і вирішення спору про покладення солідарної відповідальності на відповідного суб`єкта солідарної відповідальності (керівника/члена органу управління боржника) зі стягненням з нього суми цієї відповідальності здійснюються судом в одному судовому провадженні за відповідним зверненням кредитора/кредиторів. Проте, звертаючись до суду з відповідною заявою ліквідатор боржника не обґрунтував та не заявив до стягнення розмір такої відповідальності щодо ОСОБА_2 (і принагідно, як і щодо ОСОБА_1 ).
32. Щодо підстав для застосування солідарної відповідальності до керівника боржника ОСОБА_2 за період з 21.10.2019 (тобто з дня набрання чинності КУзПБ) по 25.06.2021, суд апеляційної інстанції виходив додатково і з того, що грошові суми солідарної відповідальності фактично є сумою збитків, завданих боржнику його керівником (членом органу управління) через неподання (несвоєчасне подання) заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство, попри загрозу неплатоспроможності боржника; і розмір такої відповідальності має визначатися як різниця між сумою вимог кредиторів та вартістю виявлених у боржника в процедурі ліквідації майнових активів та сум, отриманих від їх реалізації. Тому неправильним є визначення солідарної відповідальності у загальному розмірі всіх грошових вимог кредиторів до боржника без урахування того, яка частина з них може бути погашена в процесі банкрутства, зокрема, за рахунок реалізації майна боржника, включеного до ліквідаційної маси, адже керівник (член органу управління) боржника має нести відповідальність саме за незадоволення вимог кредиторів.
33. В разі, якщо керівник (орган управління) боржника припустився порушень вимог частини шостої статті 34 КУзПБ, але його майна / активів у складі ліквідаційної маси (зокрема внаслідок вчинення арбітражним керуючим передбачених КУзПБ дій, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, визнання недійсними певних правочинів та спростування майнових дій боржника тощо) виявилося достатньо для задоволення визнаних у справі вимог кредиторів, досягається виконання одного із основних завдань провадження у справі про банкрутство - задоволення вимог кредиторів неплатоспроможного боржника (положення преамбули КУзПБ).
34. Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.11.2023 у справі № 910/11390/20 (910/1365/23) визнано недійсними 14 договорів договір купівлі-продажу (відступлення) часток у праві власності на майно, які було укладено між ТОВ "Солтрейд" та Багатопрофільним підприємством "Солідарність".
35. Також, до ліквідаційної маси у справі № 910/11390/20 входить об`єкт, будівництво якого не завершено: Торговельно - громадський центр "Петрівка" літ. "А" за адресою: м. Київ, вул. Вербова, 21, 23, Оболонський р-н, який знаходиться на земельній ділянці кадастровий номер 8000000000:78:223:0012. Оцінка вартості вказаного об`єкта, будівництво якого не завершено - не проведена, об`єкт на аукціон не виставлено, вимоги кредиторів не погашено.
36. Визначення зазначеної суми збитків кредиторів можливо лише після завершення реалізації об`єктів, включених до ліквідаційної маси банкрута, та розрахунків з кредиторами на підставі проведення такої реалізації у ліквідаційній процедурі, тому звернення із заявою про покладення солідарної відповідальності на винних осіб (зокрема, ОСОБА_2 ) та задоволення такої заяви судом першої інстанції до встановлення факту недостатності майна боржника за результатами погашення грошових вимог кредиторів - є передчасним.
37. Кредитори та/або ліквідатор боржника, не позбавлені права звернутися з відповідними заявами про покладення солідарної відповідальності на керівника/керівників боржника, після встановлення та документального підтвердження факту недостатності майна боржника за результатами погашення грошових вимог кредиторів, зі стягненням суми цієї відповідальності в одному судовому провадженні.
КАСАЦІЙНЕ ПРОВАДЖЕННЯ 
38. АТ "Укрексімбанк" 16.12.2025 звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 16.04.2025 на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 07.07.2025 та на постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.11.2025 у справі № 910/11390/20.
39. Ухвалою Верховного Суду від 12.01.2026 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою АТ "Укрексімбанк", датою проведення судового засідання визначено 10.03.2026.
40. Ухвалою Верховного Суду від 09.03.2026 виправлено допущену в ухвалі Верховного Суду від 12.01.2026 описку у справі № 910/11390/20.
41. Відзиву на касаційну скаргу не надходило.
Щодо розгляду заяв та клопотань, що надійшли від учасників справи
42. 25.02.2026 від представника АТ "Укрексімбанк" надійшло клопотання про передачу справи на розгляд Верховного Суду у складі суддів палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду.
43. Клопотання обґрунтоване тим, що висновки, наведені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21.08.2025 у справі № 904/9266/21, в частині визначення розміру солідарної відповідальності та в частині моменту звернення до господарського суду із заявою про покладення на органи управління боржника солідарної відповідальності не відповідають як змісту статті 34 Кодексу України з процедур банкрутства, так і суперечать висновкам Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених в раніше ухвалених рішеннях Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду та у складі суддів палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду. На переконання АТ "Укрексімбанк", у постанові від 21.08.2025 у справі № 904/9266/21 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду безпідставно ототожнив два різних самостійні види відповідальності - солідарну відповідальність та субсидіарну відповідальність.
44. Відповідно до частини першої статті 302 ГПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, передає справу на розгляд палати, до якої входить така колегія, якщо ця колегія вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з цієї ж палати або у складі такої палати.
45. Питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи (частина перша статті 303 ГПК України).
46. Основним завданням Верховного Суду є забезпечення сталості та єдності судової практики (частини перша статті 36 Закону "Про судоустрій і статус суддів").
47. Тобто, з метою забезпечення єдності та сталості судової практики для відступу від висловлених раніше правових позицій, Верховний Суд повинен мати ґрунтовні підстави: його попередні рішення або підходи застосовані в цих рішеннях мають бути очевидно застарілими внаслідок розвитку в певній сфері суспільних відносин або їх правового регулювання, враховуючи зміни, що відбулися в суспільних відносинах, у законодавстві, практиці ЄСПЛ; існування невідповідності критерію "якість закону" законодавчих норм, що призвело до різного тлумачення судами (колегіями, палатами) норм права.
48. Отже, необхідність відступу від правових позицій Верховного Суду повинна мати тільки важливі підстави, реальне підґрунтя, суд не повинен відступати від попередніх рішень за відсутності вагомої для цього причини, а метою відступу може слугувати виправлення лише тих суперечностей (помилок), що мають фундаментальне значення для правозастосування (подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі №823/2042/16 та постановах Верховного Суду від 05.07.2022 у справі №904/3860/19, від 28.09.2021 у справі № 910/8091/20, від 24.06.2021 у справі № 914/2614/13).
49. При цьому, аргументи заявника, наведені в обґрунтування підстав для відступу від правового висновку Верховного Суду у зазначеній постанові, не є безумовною підставою для передачі справи на розгляд палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду. Також не є безумовною підставою такої передачі помилкове та/або необґрунтоване посилання судів першої та апеляційної інстанцій на окремі, нерелевантні до відповідних правовідносин правові позиції Верховного Суду.
50. Крім того, скаржник не обґрунтував свої твердження щодо того, у чому полягає неможливість вирішення справи саме касаційним судом у визначеному складі в межах оцінки правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права чи дотримання норм процесуального права в контексті підстав касаційного оскарження та у чому полягає невизначеність законодавчого регулювання правових питань щодо порядку прийняття рішення у такій категорії справ.
51. Слід зазначити, що відповідно до сталої практики ЄСПЛ та Великої Палати Верховного Суду відступ від раніше сформованої правової позиції повинен мати реальне підґрунтя, про що йдеться, зокрема, у п. 70 рішення у справі "Чепмен проти Сполученого Королівства" ("Chapman v. the United Kingdom", заява № 27238/95).
52. У інших справах Суд також неодноразово відзначав, що відступи від принципу правової визначеності виправдані лише у випадках необхідності та при обставинах істотного і непереборного характеру (рішення у справі "Проценко проти росії", заява №13151/04, п. 26); відступ від принципу правової визначеності допустимий не в інтересах правового пуризму, а з метою виправлення "помилки, що має фундаментальне значення для судової системи" (рішення у справі "Сутяжник проти росії", заява № 8269/02, п. 38).
53. У справі "Сєрков проти України" (заява № 39766/05) ЄСПЛ у пунктах 34-39 рішення наголосив на такому: коло застосування концепції передбачуваності значною мірою залежить від змісту відповідного документа, сфери призначення, кількості та статусу тих, до кого він застосовується; сам факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що вона не відповідає вимозі "передбачуваності" у контексті Конвенції; завдання здійснення правосуддя, що є повноваженням судів, полягає саме у розсіюванні тих сумнівів щодо тлумачення, які залишаються враховуючи зміни у повсякденній практиці (рішення у справі "Горжелік та інші проти Польщі" (Gorzelik and Others v. Poland) [ВП], заява № 44158/98, п. 65); у цьому зв`язку не можна недооцінювати завдання вищих судів у забезпеченні уніфікованого та єдиного застосування права (рішення у справах "Тудор Тудор проти Румунії" (Tudor Tudor v. Romania), заява №21911/03, пункти 29-30 та "Стефаніка та інші проти Румунії" (Stefanica and Others v. Romania), заява № 38155/02, пункти 36- 37); неспроможність вищого суду впоратись із цим завданням може призвести до наслідків, несумісних, inter alia, з вимогами статті 1 Першого протоколу до Конвенції (див. рішення у справі "Падурару проти Румунії" (Paduraru v. Romania), заява № 63252/00, пункти 98- 99).
54. Ураховуючи наведені висновки, колегія суддів не вбачає підстав для передачі цієї справи на розгляд судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у порядку частини першої статті 302 ГПК України у зв`язку з відсутністю вагомих та достатніх аргументів, які б свідчили про необхідність відступу від правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 21.08.2025 у справі № 904/9266/21.
55. У судове засідання 10.03.2026 з`явилися представники учасників провадження, зокрема, представник скаржника АТ "Укрексімбанк" - адвокат Головіна О.І., представник відповідача 2 - адвокат Богомазов П.С. та ліквідатор арбітражна керуюча Носенко Т.С., які надали свої пояснення та заперечення щодо доводів касаційної скарги.
56. Інші учасники в судове засідання 10.03.2026 не з`явилися, причини неявки не повідомили. Разом з тим колегія суддів враховує, що учасники справи були повідомлені про час і дату розгляду справи належним чином. Водночас, колегія суддів враховує, що ухвалою від 12.01.2026 Суд явку представників в судове засідання не визначав обов`язковою.
57. Відтак, Верховний Суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутністю повноважних представників учасників справи, оскільки учасники справи були повідомлені про дату та час судового засідання заздалегідь, тому не були обмежені у можливості завчасно забезпечити явку представників у визначену дату та час, явка представників в судове засідання не визнана обов`язковою.
58. Враховуючи положення Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" (затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-IX), Указу Президента України від 12.01.2026 № 40/2026 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" (затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 14.01.2026 № 4757-IX), Верховний Суд розглядає справу № 910/11390/20 у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав.
УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ 
Доводи скаржника
АТ "Укрексімбанк"
59. В обґрунтування підстав касаційного оскарження заявник доводив, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права (статті 119, 260, 261 ГПК України, статтю 34 Кодексу України з процедур банкрутства) без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 03.04.2025 у справі № 908/2948/23; від 17.04.2024 у справі № 198/236/21; від 13.10.2025 у справі № 904/3982/24; від 14.09.2023 у справі № 520/23674/21; від 28.11.2022 у справі № 140/11951/21; від 06.10.2022 у справі № 903/988/20; від 27.08.2024 у cправі № 914/3052/23; від 11.04.2023 у cправі № 910/15018/19; від 09.06.2022 у справі № 904/76/21; від 30.11.2023 у справі № 911/293/21(911/682/22); від 20.07.2023 у справі № 924/408/21; від 05.09.2023 у справі № 918/573/21; від 04.07.2023 у справі № 911/293/21(911/682/22); від 15.06.2023 у справі № 927/149/22; від 30.03.2023 у справі № 910/13909/20; від 11.04.2023 у справі № 910/15018/19; від 02.112022 у справі № 902/1068/20; від 06.10.2022 у справі № 903/988/20; від 27.07.2022 у справі № 902/1023/19; від 06.12.2022 у справі № 910/2971/20; від 09.12.2021 у справі № 908/639/21; від 14.09.2021 у справі № 902/1023/19; від 15.06.2021 у справі № 910/2971/20; від 23.03.2021 у справі № 910/3191/20; від 18.06.2025 у справі № 27/89б.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції
60. Відповідно до статті 300 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
61. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
62. З урахуванням повноважень касаційного суду відповідно до статті 300 ГПК України, Верховний Суд вважає прийнятними касаційну скаргу щодо доводів скаржника, зазначених в пункті 59 описової частини цієї постанови.
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій
Щодо застосування норм матеріального та процесуального права та мотивів прийняття (відхилення) доводів касаційної скарги 
63. Предметом судового розгляду у цій справі є вимога ліквідатора банкрута арбітражної керуючої Носенко Т.С. про покладення солідарної відповідальності на колишніх директорів ТОВ "Солтрейд".
64. Аналізуючи правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної постанови, оцінивши доводи касаційних скарг та позиції інших учасників справи, Верховний Суд дійшов таких висновків.
65. За приписами абзацу першого частини шостої статті 34 КУзПБ (в редакції, чинній на момент звернення заявника із відповідною заявою у цій справі) боржник зобов`язаний у місячний строк звернутися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство у разі виникнення неплатоспроможності, зокрема якщо задоволення вимог одного або кількох кредиторів призведе до неможливості виконання грошових зобов`язань боржника в повному обсязі перед іншими кредиторами або якщо розмір грошових зобов`язань боржника, строк виконання яких настав, перевищує вартість активів боржника, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
66. Згідно з абзацом другим частини шостої цієї статті КУзПБ, якщо органи управління боржника допустили порушення цих вимог, вони несуть солідарну відповідальність за незадоволення вимог кредиторів. Питання порушення органами управління боржника зазначених вимог підлягає розгляду господарським судом під час здійснення провадження у справі. У разі виявлення такого порушення про це зазначається в ухвалі господарського суду, що є підставою для подальшого звернення кредиторів своїх вимог до зазначених осіб. 
67. Щодо правової природи солідарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у справі про банкрутство Суд зазначає, що цей вид відповідальності має деліктну природу, що узгоджується із частиною першою статті 1166 Цивільного кодексу України, якою встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
68. Відтак, положення частини шостої статті 34 КУзПБ з урахуванням статті 22 ЦК України та mutatis mutandis висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених в постанові від 28.09.2021 у справі № 761/45721/16-ц (провадження № 14-122цс20, пункт 80) слід розуміти як відповідальність порушника за збитки, завдані боржнику, а відповідно, і його кредиторам.
69. Також Суд звертається до правової позиції, сформульованої Верховним Судом у складі суддів палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду в постанові від 04.09.2024 у справі № 908/3236/21 (пункти 10.15, 10.19). 
70. Тлумачення положень частини шостої статті 34 КУзПБ полягає в такому: 
- порушення вимоги Закону своєчасно звернутися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство є підставою для стягнення з винного члена органу управління боржника збитків, спричинених таким порушенням, на користь боржника; 
- належним позивачем за вимогою про стягнення збитків є як кредитор, так і боржник; 
- кошти, стягнені із суб`єкта солідарної відповідальності, є коштами боржника, які, зокрема, включаються до складу ліквідаційної маси і можуть бути використані для задоволення вимог кредиторів лише у порядку черговості, встановленому КУзПБ.
71. Тож визначене нормами частини шостої статті 34 КУзПБ правопорушення має співвідноситися із наявністю, відповідно до закону, необхідних умов (елементів), які є підставою для застосування цього виду відповідальності.
72. Одним із таких елементів є розмір солідарної відповідальності, тобто розмір збитків, завданих боржнику, а відповідно, і його кредиторам внаслідок допущеного порушення, що полягає у порушенні визначеного частиною шостою статті 34 КУзПБ місячного строку звернення до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство у разі загрози неплатоспроможності (неплатоспроможності, в чинній редакції частини шостої статті 34 КУзПБ) боржника та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. 
73. Отже, звернення до суду із вимогами про покладення на винного члена органу управління боржника солідарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у справі про банкрутство потребує належного та правильного, відповідно до закону, визначення заявником розміру цієї відповідальності та заявлення ним до суб`єкта (суб`єктів за наявності) солідарної відповідальності вимоги щодо стягнення відповідної суми задля задоволення тих вимог кредиторів, що лишились незадоволеними внаслідок допущеного таким суб`єктом відповідного порушення.
74. Без зазначення в заяві про покладення солідарної відповідальності розміру цієї відповідальності та за відсутності вимоги про стягнення із суб`єкта солідарної відповідальності відповідної суми звернення із такими вимогами не є належним, а тому відсутні підстави для їх задоволення (див. правову позицію Верховного Суду, сформульовану у постановах від 10.12.2024 у справі № 902/1157/21 (пункти 8.5. 8.6), від 05.03.2025 у справі № 908/1244/22 (пункт 7.6), від 10.04.2025 у справі № 925/367/20(925/143/24) (пункт 33), від 04.06.2025 у справі № 910/18144/23). 
75. Щодо правил визначення розміру солідарної відповідальності у справі про банкрутство, то Верховний Суд неодноразово (зокрема, у постанові від 10.12.2024 у справі № 902/1157/21) звертав увагу на те, що звернення до суду з вимогами про покладення на винного члена органу управління боржника солідарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у справі про банкрутство потребує визначення заявником розміру цієї відповідальності та заявлення ним до суб`єкта солідарної відповідальності вимоги щодо стягнення відповідної суми задля задоволення тих вимог кредиторів, що лишились незадоволеними внаслідок допущеного таким суб`єктом відповідного порушення. 
76. Деліктна природа солідарної відповідальності в розумінні частини шостої статті 34 КУзПБ (з урахуванням правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду в складі суддів палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду в постанові від 04.09.2024 у справі №908/3236/21, пункт 8.3) зумовлює необхідність визначення розміру такої відповідальності, виходячи з обсягу майнової шкоди, заподіяної кредиторам неправомірною бездіяльністю керівника (органів управління) боржника, яка полягає в незадоволенні вимог кредиторів. 
77. З огляду на наведене неправильним є визначення солідарної відповідальності у загальному розмірі всіх грошових вимог кредиторів до боржника (відповідно до відомостей реєстру вимог кредиторів тощо) без урахування того, яка частина з них може бути погашена в процесі банкрутства, зокрема, за рахунок реалізації майна боржника, включеного до ліквідаційної маси, з урахуванням також того майна (активів), повернення якого до складу ліквідаційної маси боржника здійснюється за наслідками вирішення спорів про недійсність правочинів з відчуження відповідного майна (майнових прав, інших активів) боржника, адже керівник (член органу управління) боржника має нести відповідальність саме за незадоволення вимог кредиторів. 
78. Тобто в разі, якщо керівник (орган управління) боржника припустився порушень вимог частини шостої статті 34 КУзПБ, але його майна / активів у складі ліквідаційної маси (зокрема внаслідок вчинення арбітражним керуючим передбачених КУзПБ дій, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, визнання недійсними певних правочинів та спростування майнових дій боржника тощо) виявилося достатньо для задоволення визнаних у справі вимог кредиторів, досягається виконання одного із основних завдань провадження у справі про банкрутство - задоволення вимог кредиторів неплатоспроможного боржника (положення преамбули КУзПБ). 
79. Тож, достатність майна боржника, що включається до складу ліквідаційної маси і спрямовується на задоволення вимог кредиторів боржника, виключає застосування солідарної відповідальності у справі про банкрутство (з урахуванням її деліктної природи в розумінні вказаної норми), оскільки в такому випадку відсутні негативні наслідки, завдані кредиторам боржника внаслідок неправомірної бездіяльності його керівника (органу управління). Водночас у разі недостатності майна/активів боржника для погашення всієї сукупності грошових вимог кредиторів, розмір солідарної відповідальності керівника (органу управління) боржника в разі допущення ним відповідного порушення належить визначати, виходячи з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою, яка саме й становитиме розмір непогашених вимог кредиторів, тобто розмір заподіяної ним шкоди. 
80. У цих висновках Суд виходить з того, що визначення зазначеної суми збитків кредиторів можливо лише після завершення реалізації об`єктів, включених до ліквідаційної маси банкрута, та розрахунків з кредиторами на підставі проведення такої реалізації у ліквідаційній процедурі, тому звернення із заявою про покладення солідарної відповідальності на винних осіб та задоволення такої заяви судом до встановлення факту недостатності майна боржника за результатами погашення грошових вимог кредиторів є передчасним. 
81. Подібні за змістом висновки викладені Верховним Судом у складі суддів палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 19.06.2024 у справі № 906/1155/20 (906/1113/21) у вирішенні спору щодо притягнення відповідних осіб до субсидіарної відповідальності на підставі частини другої статті 61 КУзПБ.
82. Такий висновок підлягає також врахуванню mutatis mutandis у вирішенні питання щодо розміру солідарної відповідальності осіб, які порушили вимоги частини шостої статті 34 КУзПБ, враховуючи висновки, викладені в постанові Верховного Суду в складі суддів палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду в постанові від 04.09.2024 у справі № 908/3236/21, щодо подібності відповідних правовідносин з огляду на їх деліктну природу; необхідності телеологічного тлумачення вказаної норми КУзПБ, зважаючи на цілі законодавчого регулювання та його загальну спрямованість (дух закону); необхідності стягнення коштів із члена органу управління боржника на підставі частини шостої статті 34 КУзПБ саме на користь боржника з подальшим зарахуванням цих коштів до ліквідаційної маси та спрямуванням їх на задоволення вимог кредиторів. 
83. Отже, грошові суми солідарної відповідальності фактично є сумою збитків, завданих боржнику його керівником (членом органу управління) через неподання (несвоєчасне подання) заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство, попри загрозу неплатоспроможності боржника (в попередній редакції частини шостої статті 34 КУзПБ); і розмір такої відповідальності має визначатися як різниця між сумою вимог кредиторів та вартістю виявлених у Боржника в процедурі ліквідації майнових активів та сум, отриманих від їх реалізації.
84. Недотримання цього правила визначення розміру солідарної відповідальності, а саме заявлення вимоги про покладення солідарної відповідальності передчасно, зокрема до завершення реалізації всіх виявлених активів боржника, що підлягають включенню до ліквідаційної маси та погашення за рахунок отриманих сум вимог кредиторів у справі про банкрутство, виключає оцінку судом факту наявності відповідного правопорушення та його елементів, та є підставою для відмови у задоволенні відповідної вимоги. 
85. Такі висновки узгоджуються із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 07.10.2025 у справі № 902/1302/22 і колегія суддів не вбачає підстав для відступу від неї у цій справі.
Щодо розгляду касаційної скарги по суті
86. За змістом судових рішень у цій справі вбачається, що скасована постановою від 04.11.2025 ухвала суду першої інстанції від 10.02.2025 не містить ні посилання на докази та обставини, ні їх дослідження та оцінки щодо виявленого майна Боржника, що підлягає включенню до ліквідаційної маси, щодо його реалізації в ліквідаційній процедурі, щодо суми коштів, отриманих від його реалізації, та суми, направленої на задоволення вимог кредиторів у цій справі.
87. Водночас, апеляційний господарський суд встановив, що рішенням Господарського суду міста Києва від 13.11.2023 у справі № 910/11390/20 (910/1365/23) визнано недійсними 14 договорів договір купівлі-продажу (відступлення) часток у праві власності на майно, які було укладено між ТОВ "Солтрейд" та Багатопрофільним підприємством "Солідарність", а до ліквідаційної маси у справі № 910/11390/20 входить об`єкт, будівництво якого не завершено (Торговельно - громадський центр "Петрівка" літ. "А" за адресою: м. Київ, вул. Вербова, 21, 23, Оболонський р-н, який знаходиться на земельній ділянці кадастровий номер 8000000000:78:223:0012) та оцінка вартості якого не завершено - не проведена, об`єкт на аукціон не виставлено, вимоги кредиторів за рахунок його реалізації не погашалися.
88. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про неправильне (необґрунтоване) визначення заявником у цій справі розміру солідарної відповідальності виходячи з суми вимог, внесених до реєстру вимог кредиторів, оскільки застосування такого підходу призвело б до очевидно несправедливих результатів, коли на особу (осіб), що порушила (ли) вимоги частини шостої статті 34 КУзПБ, могла бути покладена відповідальність у розмірі більшому, ніж шкода, заподіяна кредиторам внаслідок такого порушення, або навіть і за відсутності такої шкоди.
89. Висновок апеляційного господарського суду про неможливість застосування частини шостої статті 34 КУзПБ щодо бездіяльності ОСОБА_1 , оскільки зазначена норма не була чинна на момент перебування зазначеної особи на посаді керівника боржника.
90. При цьому, згідно із статтею 58 Конституції України закони не мають зворотної дії в часі, тобто діють лише на відносини, що виникли після набуття ними чинності (неретроактивність), тому особа не може відповідати за дії, які на момент їх вчинення не вважалися правопорушенням.
91. Винятки з цього конституційного принципу, тобто надання закону або іншому нормативно-правовому акту зворотної сили, передбачено частиною першою статті 58 Конституції України, а саме: коли закони або інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи
92. Колегія суддів вважає правильним висновок суду апеляційної інстанції про неможливість покладення солідарної відповідальності на керівників ( ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ) боржника в період дії норм Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", оскільки, як правильно зазначив суд апеляційної інстанції, зазначений закон містив обов`язок щодо повідомлення про наявну неплатоспроможність, однак не передбачав відповідальності для керівника за порушення такого обов`язку.
93. З огляду на зазначене, апеляційний господарський суд дійшов правильного висновку про передчасність звернення ліквідатора боржника із заявою про покладення на відповідачів солідарної відповідальності у цій справі про банкрутство є передчасним.
94. Передчасність заявлення відповідних вимог є самостійною підставою для відмови в задоволенні заяви, що виключає дослідження обставин наявності або відсутності порушень з боку відповідачів, 1, 2 як підстави для притягнення їх до відповідальності. 
95. Посилання скаржника на неврахування правових висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 03.04.2025 у справі № 908/2948/23; від 17.04.2024 у справі № 198/236/21; від 13.10.2025 у справі № 904/3982/24; від 14.09.2023 у справі № 520/23674/21; від 28.11.2022 у справі № 140/11951/21; від 06.10.2022 у справі № 903/988/20; від 27.08.2024 у cправі № 914/3052/23; від 11.04.2023 у cправі № 910/15018/19; від 09.06.2022 у справі № 904/76/21; від 30.11.2023 у справі № 911/293/21(911/682/22); від 20.07.2023 у справі № 924/408/21; від 05.09.2023 у справі № 918/573/21; від 04.07.2023 у справі № 911/293/21(911/682/22); від 15.06.2023 у справі № 927/149/22; від 30.03.2023 у справі № 910/13909/20; від 11.04.2023 у справі № 910/15018/19; від 02.112022 у справі № 902/1068/20; від 06.10.2022 у справі № 903/988/20; від 27.07.2022 у справі № 902/1023/19; від 06.12.2022 у справі № 910/2971/20; від 09.12.2021 у справі № 908/639/21; від 14.09.2021 у справі № 902/1023/19; від 15.06.2021 у справі № 910/2971/20; від 23.03.2021 у справі № 910/3191/20; від 18.06.2025 у справі № 27/89б зазначених вище висновків не спростовує. При цьому колегія суддів враховує, що рішення у зазначених справах були ухвалені за інших, встановлених у справі обставин.
96. Верховний Суд зазначає, що не може бути скасоване правильне по суті та законне рішення з одних лише формальних міркувань. Тому обставини щодо наявності або відсутності у діях відповідачів відповідного порушення підлягають встановленню у разі належного звернення з відповідною заявою. 
97. Колегія суддів також вважає доводи скаржника в частині необґрунтованості поновлення строку апеляційним судом на апеляційне оскарження такими, що не є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, зокрема, з огляду на таке.
98. За змістом ухвал апеляційного суду від 16.04.2025 та 07.07.2025 вбачається, що скаржник не заперечували факту подання апеляційних скарг поза межами встановленого процесуальним законом строку.
99. Разом з тим, скаржниками були подані клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та обґрунтовано причини пропуску відповідних строків, які суд апеляційної інстанції, в силу наявної у нього дискреції, визнав поважними та такими, що об`єктивно унеможливили подання відповідних скарг в межах встановленого процесуального строку.
100. Верховний Суд враховує, що при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
101. Враховуючи, що відповідачами у цьому випадку є фізичні особи, які, на відміну від юридичних осіб, є більш обмеженими як в ресурсах, так і щодо вибору представників, в Україні діє воєнний стан, який введено у зв`язку із збройною агресією рф, а пропуск відповідних строків не є значним, апеляційний суд дійшов правильного висновку про можливість поновлення відповідного строку, оскільки дотримання таких строків в розумінні скаржника без урахування наявних обставин воєнного стану в цьому випадку свідчитиме про прояв надмірного формалізму, що в свою чергу може вважатися неправомірним обмеженням права на доступ до суду.
102. Інші доводи скаржника, зазначені у касаційній скарзі, зводяться до оцінки та переоцінки доказів, необхідності дослідження та встановлення обставин справи, що відповідно до положень частин другої, третьої статті 300 ГПК України, виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.
103. Колегія суддів наголошує, що суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).
104. З огляду на зазначене колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга АТ "Укрексімбанк" не підлягає задоволенню, а оскаржувані судові рішення не підлягають скасуванню.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
105. За змістом пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення. 
106. Частиною першою статті 309 ГПК України встановлено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
107. Враховуючи вищевикладене та керуючись пунктом 1 частини першої статті 308, статтею 309 ГПК України, касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а прийняті у цій справі рішення - залишенню без змін.
Щодо судових витрат
108. У зв`язку з тим, що Верховний Суд відмовляє в задоволенні касаційної скарги та залишає без змін раніше ухвалені судові рішення, покладає на скаржника витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.
На підставі викладеного та керуючись статтями 240, 300, 308, 309, 315, 317, 326 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" залишити без задоволення.
2. Ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 16.04.2025, ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 07.07.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.11.2025 у справі № 910/11390/20 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В.Я. Погребняк

Судді О.В. Васьковський 

К.М. Огороднік