ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 квітня 2026 року 
м. Київ
справа №520/29027/23
адміністративне провадження № К/990/13816/24 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Мельник-Томенко Ж. М.,
суддів - Жука А. В., Загороднюка А. Г., 
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОФХІМ» до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови, провадження в якій відкрито 
за касаційною скаргою Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.12.2023 (суддя - Григоров Д. В.) та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 14.02.2024 (колегія суддів у складі: Спаскіна О. А., Любчич Л. В., Присяжнюк О. В.),
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їхнє обґрунтування
У жовтні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРОФХІМ» (далі - ТОВ «ПРОФХІМ», позивач) звернулося до суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - Відділ Укртрансбезпеки, відповідач), у якому просило визнати протиправною та скасувати постанову відповідача про застосування адміністративно-господарського штрафу № 034677 від 26.09.2023 у розмірі 17 000 гривень відносно ТОВ «ПРОФХІМ».
На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на підставі Акту від 25.08.2023 № АР022504, постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу від 26.09.2023 № 034677 на позивача було накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000,00 гривень за відсутність свідоцтва про допущення транспортного засобу до перевезення певних небезпечних вантажів у порушення статті 48 Закону України від 05.04.2001 № 2344-III «Про автомобільний транспорт» (далі - Закон № 2344-III). На думку позивача, накладене стягнення на товариство є необґрунтованим та безпідставним, рішення про стягнення прийняте з порушенням законодавства України.
Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи
26.09.2023 заступником начальника Відділу Укртрансбезпеки винесено постанову № 034677 про застосування адміністративно-господарського штрафу, відповідно до якої до позивача, як автомобільного перевізника, застосований адміністративно-господарський штраф у розмірі 17 000 гривень за перевезення вантажу за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтею 48 Закону № 2344-III (стаття 60 цього Закону).
Підставою для притягнення позивача до відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт стали такі обставини.
25.08.2023 під час проведення посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Сумській області Державної служби України з безпеки на транспорті, відповідно до Закону № 2344-III, Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006,рейдової перевірки на а/д Н12 «Суми-Полтава» був зупинений транспортний засіб марки MAN, державний реєстраційний знак НОМЕР_1 .
У ході перевірки установлено, що цей транспортний засіб перебуває у користуванні позивача - ТОВ «ПРОФХІМ» та виявлено, що на момент перевірки у водія відсутнє свідоцтво про допущення транспортного засобу до перевезення небезпечних вантажів та транспортний засіб не значиться як засіб провадження господарської діяльності ліцензіата, як того вимагає стаття 48 Закону № 2344-III.
25.08.2023 інспекторами Відділу державного нагляду (контролю) у Сумській області Державної служби України з безпеки на транспорті складений акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 022504.
Зазначеним актом зафіксовано, що 25.08.2023 по автодорозі Н-12 «Суми-Полтава» 33 км, водій ОСОБА_1 перевозив транспортним засобом MAN 26403, державний номерний знак НОМЕР_1 небезпечний вантаж - кислота соляна, клас небезпеки 8 у тарі ємністю 1 м. куб. без свідоцтва про допущення транспортних засобів до перевезення певних небезпечних вантажів. Водію роз`яснено суть порушення, від підпису акту та отримання копії відмовився.
Постановою Відділу Укртрансбезпеки від 26.09.2023 № 034677, на підставі абзацу третього частини першої статті 60 Закону № 2344-III, до ТОВ «ПРОФХІМ» за порушення статті 48 Закону № 2344-III застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 17 000,00 гривень.
Не погоджуючись з постановою відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05.12.2023, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 14.02.2024, позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову Відділу Укртрансбезпеки про застосування адміністративно-господарського штрафу за № 034677 від 26.09.2023 у розмірі 17 000 гривень відносно ТОВ «ПРОФХІМ». Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) на користь ТОВ «ПРОФХІМ» судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2174,20 гривень.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивач здійснював перевезення транспортним засобом небезпечного вантажу, що не потребувало наявності свідоцтва про допущення транспортного засобу до перевезення небезпечного вантажу, а тому суд дійшов висновку про задоволення позову.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційних скарг
Не погоджуючись із рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05.12.2023 та постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 14.02.2024, Державна служба України з безпеки на транспорті звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.
Підставами звернення з касаційною скаргою зазначає пункт 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Обґрунтовуючи посилання на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, скаржник указує на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, що пов`язані із перевезенням небезпечного вантажу (такого класу небезпечності) за відсутності свідоцтва про допущення транспортного засобу до перевезення небезпечного вантажу, як одного з необхідних документів для здійснення перевезення автомобільним транспортом, перелік яких установлено приписами статті 48 Закону № 2344-III.
Крім того, скаржник зазначає, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за відсутність свідоцтва про допущення транспортного засобу до перевезення небезпечного вантажу. Факт існування указаного не заперечується ані позивачем, ані судами попередніх інстанцій. Також зазначає, що у спірному випадку водієм транспортним засобом перевозився вантаж, який належить позивачу - «Соляна кислота», яка відповідно до Закону України від 06.04.2000 № 1644-III «Про перевезення небезпечних вантажів» (далі - Закон № 1644-ІІІ) відноситься до небезпечних вантажів (класу 8 корозійні речовини, № ООН 1789) при її перевезенні автомобільним транспортом.
Аргументи судів попередніх інстанцій про відсутність у позивача такого обов`язку (мати свідоцтво про допущення), на думку скаржника, є хибним, оскільки Законом № 2344-III, який у ієрархії є вищим, аніж затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України від 04.08.2018 № 656 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 11.09.2018 за № 1042/32494 Порядок видачі та оформлення свідоцтв про допущення транспортних засобів до перевезення визначених небезпечних вантажів (далі - Порядок № 656) та Правила дорожнього перевезення небезпечних вантажів (далі - Правила № 656), передбачено обов`язок водія мати свідоцтво про допущення транспортного засобу до перевезення певних небезпечних вантажів. Тобто, законодавчо установлена конструкція, за якою визначальним є отримання свідоцтва саме при перевезення небезпечних вантажів.
Також звертає увагу, що позивача було запрошено на розгляд справи, проте він не з`явився, а відповідні докази надав лише у суді.
Позиція інших учасників справи
Від позивача відзиву на касаційну скаргу, у встановлений судом касаційної інстанції строк, не надходило. Відповідно до частини четвертої статті 338 КАС України відсутність відзиву на касаційну скаргу не перешкоджає перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій.
Водночас від представника позивача до суду надійшли письмові пояснення по справі, у яких він просить відмовити у задоволенні касаційної скарги у повному обсязі.
Рух касаційної скарги
10.04.2024 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.12.2023 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 14.02.2024.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.04.2024 визначено склад колегії суддів, а саме: головуючу суддю (суддю-доповідача) Мельник-Томенко Ж. М., суддів Жука А. В., Мартинюк Н. М. для розгляду судової справи № 520/29027/23.
Ухвалою Верховного Суду від 24.04.2024 відкрито касаційне провадження за скаргою Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.12.2023 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 14.02.2024.
Ухвалою Верховного Суду від 17.12.2025 закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний розгляд в порядку письмового провадження.
Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 18.12.2025 № 1588/0/78-25 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 520/29027/23 у зв`язку з відпусткою судді Мартинюк Н. М., яка входить до складу постійної колегії суддів, з метою дотримання строків розгляду справи.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.12.2025 визначено склад колегії суддів, а саме: головуючу суддю (суддю-доповідача) Мельник-Томенко Ж. М., суддів Жука А. В., Загороднюка А. Г. для розгляду судової справи № 520/29027/23.
Позиція Верховного Суду
Релевантні джерела права та акти їхнього застосування
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За визначеннями наведеними у статті 1 Закону № 2344-III автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - перевезення вантажів вантажними автомобілями; рейдова перевірка (перевірка на дорозі) - перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо дотримання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт; небезпечний вантаж - речовини, матеріали, вироби, відходи виробничої та іншої діяльності і тара з-під них, які внаслідок притаманних їм властивостей за наявності певних факторів можуть під час перевезення спричинити вибух, пожежу, пошкодження технічних засобів, пристроїв, споруд та інших об`єктів, заподіяти матеріальні збитки та шкоду довкіллю, а також призвести до загибелі, травмування, отруєння людей, тварин і які за міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за результатами випробувань, залежно від ступеня їх впливу на довкілля або людину, віднесено до одного з класів небезпечних речовин.
За приписами статті 6 Закону № 2344-III центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм на автомобільному транспорті.
За змістом статті 48 Закону № 2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством. У разі перевезення небезпечних вантажів крім документів, передбачених частиною другою цієї статті, обов`язковими документами також є: для автомобільного перевізника - ліцензія на надання відповідних послуг; для водія - свідоцтво про допущення транспортного засобу до перевезення певних небезпечних вантажів, свідоцтво про підготовку водіїв транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, письмові інструкції на випадок аварії або надзвичайної ситуації.
Відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт встановлена статтею 60 Закону № 2344-ІІІ, абзацом третім частини першої якої установлено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
За визначеннями наведеними у статті 1 Закону України від 06.04.2000 № 1644-III «Про перевезення небезпечних вантажів» (далі - Закон № 1644-III) небезпечний вантаж - речовини, матеріали, вироби, відходи виробничої та іншої діяльності, які внаслідок притаманних їм властивостей за наявності певних факторів можуть під час перевезення спричинити вибух, пожежу, пошкодження технічних засобів, пристроїв, споруд та інших об`єктів, заподіяти матеріальні збитки та шкоду довкіллю, а також призвести до загибелі, травмування, отруєння людей, тварин і які за міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за результатами випробувань в установленому порядку залежно від ступеня їх впливу на довкілля або людину віднесено до одного з класів небезпечних речовин; небезпечні речовини - речовини, віднесені до таких класів: клас 1 - вибухові речовини та вироби; клас 2 - гази; клас 3 - легкозаймисті рідини; клас 4.1 - легкозаймисті тверді речовини; клас 4.2 - речовини, схильні до самозаймання; клас 4.3 - речовини, що виділяють легкозаймисті гази при стиканні з водою; клас 5.1 - речовини, що окислюють; клас 5.2 - органічні пероксиди; клас 6.1 - токсичні речовини; клас 6.2 - інфекційні речовини; клас 7 - радіоактивні матеріали; клас 8 - корозійні речовини; клас 9 - інші небезпечні речовини та вироби.
Статтею 2 Закону № 1644-III визначено, що законодавство з питань перевезення небезпечних вантажів складається з цього Закону, інших законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших нормативно-правових актів, що визначають умови перевезення небезпечних вантажів, вимоги до типів та обладнання транспортних засобів, порядку підготовки, перепідготовки, навчання, підвищення та підтвердження кваліфікації працівників, зайнятих перевезенням небезпечних вантажів, порядку одержання дозволів на здійснення зазначених перевезень.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону № 1644-III перевізник небезпечних вантажів зобов`язаний, зокрема, у разі дорожнього перевезення розробити та погодити з органами Національної поліції, маршрути і режими перевезення небезпечних вантажів; забезпечити своєчасний огляд транспортних засобів територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, та отримання відповідного свідоцтва про допуск до перевезення небезпечного вантажу; під час перевезення не відхилятися від узгодженого маршруту, додержуватися безпечних умов руху та постійно контролювати стан транспортного засобу і вантажу.
Відповідно до статті 16 Закону № 1644-III до компетенції Міністерства внутрішніх справ України у сфері дорожнього перевезення небезпечних вантажів належить, зокрема, розроблення і затвердження за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері транспорту, нормативно-правових актів з питань дорожнього перевезення небезпечних вантажів.
За правилами статті 18 Закону № 1644-III умови перевезення небезпечних вантажів визначаються нормативно-правовими актами, що регулюють діяльність транспорту. У разі відсутності таких актів небезпечний вантаж допускається до перевезення на умовах, встановлених за рішенням органів, зазначених у статтях 13, 15 і 16 цього Закону. В разі дорожнього перевезення небезпечних вантажів умови перевезення встановлюються органами Національної поліції.
Статтею 19 Закону № 1644-III визначено, що транспортні засоби, якими перевозяться небезпечні вантажі, повинні відповідати вимогам безпеки, охорони праці та екології, а також у встановлених законодавством випадках мати відповідне маркування і свідоцтво про допущення до перевезення небезпечних вантажів. У разі дорожнього перевезення небезпечних вантажів відповідність зазначеним вимогам транспортних засобів, обладнання, підготовки водіїв перевіряється територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України з видачею відповідних свідоцтв про допуск до перевезення.
Перевезення небезпечних вантажів допускається за наявності відповідно оформлених перевізних документів, перелік і порядок подання яких визначається нормативно-правовими актами, що регулюють діяльність транспорту (стаття 20 Закону № 1644-III).
Відповідно до пункту 1 розділу І Правил № 656 ці Правила визначають порядок та основні вимоги до забезпечення безпеки дорожнього перевезення небезпечних вантажів на всій території України.
Пунктом 5 розділу І Правил № 656 передбачено, що небезпечні вантажі дозволено перевозити автомобільним транспортом тільки в разі, якщо вони згідно з вимогами частини 2 таблиці А глави 3.2 та глави 3.3 додатка А до ДОПНВ та цих Правил допущені до перевезення та якщо всі вимоги щодо перевезення таких вантажів виконані.
Згідно з підпунктом 3 пункту 9 розділу І Правил № 656 при перевезенні небезпечних вантажів на транспортній одиниці мають бути, крім перелічених у ПДР, такі документи, зокрема: у випадках, передбачених ДОПНВ, на транспортній одиниці має бути додатково свідоцтво про допущення транспортних засобів до перевезення визначених небезпечних вантажів, передбачене розділом 9.1.3 додатка B до ДОПНВ, на кожну транспортну одиницю або транспортний засіб, що входить до її складу, зразок якого наведено в додатку 2 до цих Правил.
Згідно з пунктом 1 розділу І Порядку № 656 цей Порядок визначає основні вимоги до механізму і процедури оформлення та видачі свідоцтв про допущення транспортних засобів до перевезення визначених небезпечних вантажів на всій території України.
За визначеннями наведеними у пункті 4 розділу І Порядку № 656 змішувально-зарядна машина (транспортний засіб MEMU) - машина або транспортний засіб з установленим на ній (ньому) обладнанням для виготовлення вибухових речовин з небезпечних вантажів, що не є вибуховими, та їх заряджання;
транспортний засіб АТ - транспортний засіб, крім транспортних засобів EX/III, FL або MEMU, призначений для перевезення небезпечних вантажів у контейнерах-цистернах чи переносних цистернах або багатоелементних газових контейнерах індивідуальною місткістю понад 3 м-3, а також у вбудованих цистернах чи знімних цистернах місткістю понад 1 м-3, та транспортний засіб-батарея місткістю понад 1 м-3, крім транспортних засобів-батарей типу FL;
транспортний засіб EX/II або EX/III - транспортний засіб, призначений для перевезення вибухових речовин та виробів (клас 1);
транспортний засіб FL - транспортний засіб, призначений для перевезення рідин з температурою спалаху не вище 60 °C (за винятком дизельного палива, газойлю та палива пічного легкого - № ООН 1202, що відповідає вимогам ДСТУ 7688:2015 «Паливо дизельне Євро. Технічні умови» (європейського стандарту EN 590:2013 + AС:2014) та має температуру спалаху, зазначену в цьому стандарті) у контейнерах-цистернах чи переносних цистернах або багатоелементних газових контейнерах індивідуальною місткістю понад 3 м-3, у вбудованих чи знімних цистернах місткістю понад 1 м-3;
транспортний засіб, призначений для перевезення займистих газів у контейнерах-цистернах чи переносних цистернах або багатоелементних газових контейнерах індивідуальною місткістю понад 3 м-3, у вбудованих чи знімних цистернах місткістю понад 1 м-3, та транспортний засіб-батарея загальною місткістю понад 1 м-3, призначений для перевезення займистих газів;
транспортний засіб, призначений для перевезення стабілізованого пероксиду водню чи стабілізованого водного розчину пероксиду водню з масовою часткою пероксиду водню більше ніж 60 % (клас небезпеки 5.1 № ООН 2015) у контейнерах-цистернах чи переносних цистернах індивідуальною місткістю понад 3 м-3, а також у вбудованих цистернах чи знімних цистернах місткістю понад 1 м-3.
Інші терміни, що використовуються в цьому Порядку, вживаються в значеннях, наведених у ДОПНВ, Законі України «Про перевезення небезпечних вантажів» та ДСТУ 4500-1:2008 «Вантажі небезпечні. Терміни та визначення понять».
Пунктом 1 розділу ІІ Порядку № 656 передбачено, що відповідність конструкції спеціалізованих транспортних засобів для перевезення небезпечних вантажів вимогам ДОПНВ підтверджується шляхом видачі свідоцтва про допущення транспортних засобів до перевезення визначених небезпечних вантажів (далі - Свідоцтво), зразок якого наведено в додатку 2 до Правил № 656, або шляхом продовження його строку дії відповідно до підрозділу 9.1.2.3 ДОПНВ.
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Порядку № 656 свідоцтво видається (продовжується) на всі транспортні засоби EX/II, EX/III, FL, AT, MEMU категорій N та O, які успішно пройшли обов`язковий технічний контроль, придатні до перевезення небезпечних вантажів та відповідають вимогам частини 9 ДОПНВ, які застосовуються до відповідного типу транспортних засобів з урахуванням перехідних положень, визначених у главі 1.6 та підрозділі 9.2.1.1 ДОПНВ.
Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103 (далі - Положення № 103) Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем`єр-міністра з відновлення України - Міністра розвитку громад, територій та інфраструктури (далі - Міністр) і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.
Згідно з абзацом першим пункту 8 Положення № 103 Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Підпунктом 15 пункту 5 Положення № 103 передбачено, що Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів у зонах габаритно-вагового контролю.
Відповідно до пункту 2 Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 (далі - Порядок № 1567) рейдовим перевіркам (перевіркам на дорозі) підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.
Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи
Відповідно до частин першої та другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої та/або апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, виходить із такого.
Спірні правовідносини виникли у зв`язку із оскарженням постанови Відділи Укртрансбезпеки про застосування адміністративно-господарського штрафу від 26.09.2023 № 034677 у розмірі 17 000 гривень відносно ТОВ «ПРОФХІМ».
Суди першої та апеляційної інстанцій, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, дійшли висновку про протиправність указаної постанови.
Верховний Суд погоджується з указаним висновком судів попередніх інстанцій, однак уважає помилковими мотиви, з яких суди попередніх інстанцій дійшли такого висновку, з огляду на таке.
Аналізуючи наведені вище норми, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що свідоцтво про допущення транспортного засобу до перевезення небезпечних вантажів є обов`язковим документом у разі перевезення не всіх небезпечних вантажів, а певних небезпечних вантажів. Транспортні засоби, якими перевозяться небезпечні вантажі, повинні мати відповідне свідоцтво про допущення до перевезення небезпечних вантажів лише у встановлених законодавством випадках.
Ураховуючи те, що транспортний засіб позивача здійснював перевезення небезпечного вантажу - кислота соляна, клас небезпеки 8, на нього поширюються вимоги Закону № 1644-III, Правил № 656, Порядку № 656, а також інші нормативні акти, якими визначаються порядок та вимоги до забезпечення безпеки дорожнього перевезення небезпечних вантажів на всій території України.
За визначенням, наведеним у статті 1 Закону № 1644-III небезпечні речовини - це речовини, віднесені, зокрема, до класу 8 - корозійні речовини.
Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку № 656 цей Порядок розроблено з урахуванням вимог: Директиви 2008/68/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 24.09.2008 про внутрішні перевезення небезпечних вантажів; додатків А, B до Угоди про міжнародне дорожнє перевезення небезпечних вантажів від 30.09.1957 (далі - ДОПНВ).
Відповідно до підрозділу 2.2.8.1.1 розділу 2.2.8 «Клас 8 Корозійні речовини» глави 2.2 частини 2 Додатку А до ДОПНВ корозійні речовини - речовини, які за своїм хімічним впливом наносять незворотні ушкодження шкірі або, у випадку витоку або просипання, наносять значну шкоду іншим вантажам, перевізним засобам або спричиняють їх руйнування. Назва цього класу охоплює також інші речовини, які утворюють корозійну рідину тільки в присутності води або які за наявності природної вологості повітря утворюють корозійні пари або суспензії.
Згідно з підрозділом 2.2.8.2.1 розділу 2.2.8 «Клас 8 Корозійні речовини» глави 2.2 частини 2 Додатку А до ДОПНВ хімічно нестійки речовини класу 8 допускаються до перевезення тільки в такому випадку, якщо вжито необхідних заходів обережності для запобігання або полімеризації за нормальних умов перевезення.
Відповідно до спеціального положення 386 глави 3.3 «Спеціальні положення, застосовувані до деяких виробів або речовин» частини 3 Додатку А до ДОПНВ, коли речовини стабілізуються шляхом регулювання температури, застосовуються положення пункту 2.2.41.1.21, розділу 7.1.7, спеціальне положення V8 глави 7.2, спеціальне положення S4 глави 8.5 і вимоги глави 9.6. Коли застосовується хімічна стабілізація, особа, що пред`являє тару, контейнер середньої вантажопідйомності для масових вантажів (далі - КСМ) або цистерну до перевезення, повинна забезпечити, щоб рівень стабілізації був достатнім для запобігання небезпечній полімерізації речовини, що містить в тарі, КСМ або цистерні, при середньооб`ємній температурі 50°C або, у випадку переносної цистерни, - 45°C. Якщо хімічна стабілізація стає неефективною при більш низьких температурах протягом передбачуваного часу перевезення, потрібно застосовувати регулювання температури. При цьому визначальними факторами, які необхідно враховувати, є, зокрема, місткість і геометричні параметри тари, КСМ або цистерни й вплив будь-якої наявної ізоляції, температура речовини при її пред`явленні до перевезення, тривалість рейсу й умови навколишньої температури, що зазвичай виникають під час рейсу (з урахуванням також пори року), ефективність й інші характеристики використовуваного стабілізатора, застосовані заходи операційного контролю, введені правилами (наприклад, вимоги, що стосуються захисту від джерел тепла, включаючи інші вантажі, що перевозяться при температурі вище навколишньої), і будь-які інші відповідні фактори.
За правилами пункту 1 розділу ІІ Порядку № 656 відповідність конструкції спеціалізованих транспортних засобів для перевезення небезпечних вантажів вимогам ДОПНВ підтверджується шляхом видачі свідоцтва про допущення транспортних засобів до перевезення визначених небезпечних вантажів, зразок якого наведено в додатку 2 до Правил № 656, або шляхом продовження його строку дії відповідно до підрозділу 9.1.2.3 ДОПНВ.
Згідно з пунктом 2 розділу ІІ Порядку № 656 свідоцтво видається (продовжується) на всі транспортні засоби EX/II, EX/III, FL, AT, MEMU категорій N та O, які успішно пройшли обов`язковий технічний контроль, придатні до перевезення небезпечних вантажів та відповідають вимогам частини 9 ДОПНВ, які застосовуються до відповідного типу транспортних засобів з урахуванням перехідних положень, визначених у главі 1.6 та підрозділі 9.2.1.1 ДОПНВ.
Відповідно до пункту 3 розділу ІІ Порядку № 656 свідоцтво видається або продовжується регіональним сервісним центром Головного сервісного центру МВС або територіальним сервісним центром регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС (далі - СЦ) за результатами перевірки відповідності конструкції, маркування та спеціального обладнання транспортного засобу вимогам ДОПНВ та цього Порядку.
Пунктом 5 Правил № 656 передбачено, що небезпечні вантажі дозволено перевозити автомобільним транспортом тільки в разі, якщо вони згідно з вимогами частини 2 таблиці А глави 3.2 та глави 3.3 додатка А до ДОПНВ та цих Правил допущені до перевезення та якщо всі вимоги щодо перевезення таких вантажів виконані.
Згідно з підпунктом 3 пункту 9 розділу І Правил № 656 при перевезенні небезпечних вантажів на транспортній одиниці мають бути, крім перелічених у ПДР, такі документи, зокрема: у випадках, передбачених ДОПНВ, на транспортній одиниці має бути додатково свідоцтво про допущення транспортних засобів до перевезення визначених небезпечних вантажів, передбачене розділом 9.1.3 додатка B до ДОПНВ, на кожну транспортну одиницю або транспортний засіб, що входить до її складу, зразок якого наведено в додатку 2 до цих Правил.
Відповідно до розділу 9.1.3 «Свідоцтво про допущення до перевезення» додатка B до ДОПНВ відповідність транспортних засобів EX/II, EX/III, FL і AT і MEMU вимогам цієї частини підтверджується свідоцтвом про допущення до перевезення (свідоцтво про допущення до перевезення в режимі ДОПНВ), що видається компетентним органом країни реєстрації на кожний транспортний засіб, який успішно пройшов технічний огляд або на який була видана декларація про відповідність вимогам глави 9.2 згідно з підрозділом 9.1.2.1[4] - підрозділ 9.1.3.1 розділу 9.1.3 додатка B до ДОПНВ 
При цьому, відповідно до примітки до розділу 9.1.2 «Допущення до перевезення транспортних засобів EX/II, EX/III, FL і AT і MEMU» додатка B до ДОПНВ для транспортних засобів, за винятком транспортних засобів EX/II, EX/III, FL і AT і MEMU, не потрібно спеціальних свідоцтв про допущення, крім свідоцтв, які потрібні згідно із загальними правилами безпеки, зазвичай застосовуваними до транспортних засобів у країні походження.
Відповідно до пункту 4 розділу І Порядку № 656 транспортний засіб АТ - транспортний засіб, крім транспортних засобів EX/III, FL або MEMU, призначений для перевезення небезпечних вантажів у контейнерах-цистернах чи переносних цистернах або багатоелементних газових контейнерах (далі - БЕГК) індивідуальною місткістю понад 3 м-3, а також у вбудованих цистернах чи знімних цистернах місткістю понад 1 м-3, та транспортний засіб-батарея місткістю понад 1 м-3, крім транспортних засобів-батарей типу FL.
Ураховуючи те, що соляна кислота є корозійною речовиною, транспортний засіб, що перевозить її у вбудованих/знімних цистернах (місткістю понад 1 м-3), контейнерах-цистернах, переносних цистернах або БЕГК (місткістю понад 3 м-3), повинен пройти спеціальний технічний огляд і отримати допуск у Сервісному центрі МВС.
Тобто, для вбудованих/знімних цистерн поріг для обов`язкового отримання свідоцтва про допущення транспортних засобів до перевезення певних небезпечних вантажів починається саме з об`єму понад 1 м-3.
Як установлено судами попередніх інстанцій, 25.08.2023 по автодорозі Н-12 «Суми-Полтава» 33 км, водій ОСОБА_1 перевозив транспортним засобом MAN 26403, державний номерний знак НОМЕР_1 , який перебуває у користуванні позивача, небезпечний вантаж - кислота соляна, клас небезпеки 8 у тарі ємністю 1 м-3 без свідоцтва про допущення транспортних засобів до перевезення певних небезпечних вантажів.
Оскільки, позивач перевозив небезпечний вантаж - кислота соляна, клас небезпеки 8, у тарі ємністю 1 м-3, не у цистерні, тому транспортний засіб позивача не потребував відповідного свідоцтва для перевезення небезпечних вантажів.
Крім того, судами попередніх інстанцій установлено, що у матеріалах справи наявні копії письмових доказів, а саме: ліцензія на внутрішні перевезення небезпечних вантажів вантажними автомобілями, причепами та напівпричепами серії АЕ № 187444 від 12.12.2012, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу MAN НОМЕР_2 реєстраційний номер НОМЕР_1 № НОМЕР_3 , протокол перевірки технічного стану транспортного засобу № 00796-00165-23 від 16.02.2023, договір суборенди транспортного засобу № 5 від 03.01.2020, акт приймання-передачі транспортного засобу від 03.01.2020 до указаного договору, додаткова угода № 1 від 28.02.2020 та № 2 від 30.04.2020 до договору суборенди транспортного засобу № 5 від 03.01.2020, видаткова накладна № 00000001161 від 25.08.2023, товарно-транспортна накладна № Р1161 від 25.08.2023.
При цьому відповідачем не надано жодного доказу, який би свідчив про те, що транспортний засіб позивача потребував відповідного свідоцтва для перевезення небезпечних вантажів.
З огляду на установлені обставини справи і вищезазначені правові норми, Верховний Суд погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позовних вимог у цій справі, однак, оскаржувані судові рішення містять помилкові мотиви, а тому у частині цих мотивів останні підлягають зміні.
Щодо твердження скаржника про хибність аргументів судів попередніх інстанцій про відсутність у позивача обов`язку мати свідоцтво про допущення транспортного засобу до перевезення небезпечного вантажу, оскільки Законом № 2344-III, який у ієрархії є вищим, аніж затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України від 04.08.2018 № 656 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 11.09.2018 за № 1042/32494 Порядок видачі та оформлення свідоцтв про допущення транспортних засобів до перевезення визначених небезпечних вантажів та Правила дорожнього перевезення небезпечних вантажів, передбачено обов`язок водія мати свідоцтво про допущення транспортного засобу до перевезення певних небезпечних вантажів, колегія суддів касаційної інстанції уважає його безпідставним, оскільки підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі і для виконання законів. У такій ієрархії нормативно-правових актів виявляється конституційний принцип розподілу влади: на законодавчу, виконавчу й судову. Відтак, закони є основними проявами реалізації компетенції законодавчої влади, а підзаконні акти - виконавчих функцій держави, завдань виконавчої гілки влади, зокрема й Міністерства внутрішніх справ України (подібний підхід до розкриття юридичної природи підзаконних нормативних актів, визначення їх суті та характеру, порядку застосування викладено у постановах Верховного Суду від 09.10.2019 у справі № 826/12323/18 та від 02.03.2021 у справі № 640/1171/19).
У даному випадку Порядок видачі та оформлення свідоцтв про допущення транспортних засобів до перевезення визначених небезпечних вантажів та Правила дорожнього перевезення небезпечних вантажів, затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України від 04.08.2018 № 656, прийняті відповідно до вимог Закону № 1644-III, Закону України «Про приєднання України до Європейської угоди про міжнародне дорожнє перевезення небезпечних вантажів (ДОПНВ)», статті 52 Закону України «Про дорожній рух» та статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», з метою забезпечення безпеки перевезення небезпечних вантажів автомобільним транспортом та спрямовані на реалізацію вищевказаних нормативно-правових актів вищої юридичної сили компетентними органами.
Доводи касаційної скарги в їх сукупності зводяться до незгоди з судовими рішеннями судів попередніх інстанцій та неправильного розуміння скаржником характеру спірних правовідносин. Такі доводи не дають передбачених законом підстав для скасування оскаржених рішень.
Суди попередніх інстанцій, ухвалюючи рішення, повно встановили обставини справи, але допустили неправильне застосування норм матеріального права, що не призвело до ухвалення незаконних рішень, проте свідчить про неправильність мотивів, з яких суди дійшли цих висновків.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.
Відповідно до частин першої, четвертої статті 351 КАС України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Беручи до уваги викладене, ураховуючи приписи частини першої статті 351 КАС України, Верховний Суд уважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції та постанову апеляційної інстанції в частині мотивів задоволення позовних вимог, виклавши їх в редакції цієї постанови.
Висновки щодо розподілу судових витрат
З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті задовольнити частково.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.12.2023 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 14.02.2024 у справі № 520/29027/23 змінити в частині мотивів задоволення позовних вимог, виклавши їх в редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.12.2023 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 14.02.2024 у справі № 520/29027/23 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді	Ж.М. Мельник-Томенко А.В. Жук   А.Г. Загороднюк