Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

Справа № 173/890/26
Номер провадження1-кп/173/122/2026

В И Р О К 
іменем України
15 квітня 2026 року м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження (ЄРДР № 12026041430000102 від 10.02.2026) за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Верхівцеве, Верхньодніпровського району, Дніпропетровської області, громадянина України, непрацюючого, маючого інвалідність другої групи, із професійно – технічною освітою, неодруженого, маючого на утриманні малолітнього сина, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Постановою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області у справі № 173/479/24 від 17.10.2024, яка набрала законної сили 29.10.2024, ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Проте, ОСОБА_6 , достовірно знаючи про наявність вказаної постанови Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області у справі № 173/479/24 від 17.10.2024 та усвідомлюючи, що він позбавлений права керування транспортними засобами, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою невиконання постанови суду щодо позбавлення права керування транспортними засобами, маючи реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ст. 129-1 Конституції країни та і. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов' язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, систематично продовжував керувати транспортними засобами за наступних обставин.
Так, 17.05.2025 о 00:20 годині ОСОБА_6 в м. Верхівцеве, Кам`янського району, Дніпропетровської області по вул. Сагайдачного повторно протягом року керував транспортним засобом — автомобілем марки «ВАЗ 1 11 830», номерний знак НОМЕР_1 , не маючи посвідчення водія.
За вказаним фактом постановою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області у справі № 173/1478/25 від 16.06.2025, яка набрала законної сили 27.06.2025, ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.126 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2400 (двох тисяч чотирьохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 40800 (сорок тисяч вісімсот) грн. з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 5 (п`ять) років.
Крім цього, 19.09.2025 о 01 год. 45 хв. у с. Новомиколаївка, Верхньодніпровської ТГ, Кам`янського району, Дніпропетровської по вул. Залізничній ОСОБА_6 повторно протягом року, керував автомобілем марки «AUDI А6», державний номер НОМЕР_2 , будучи позбавлений права керування транспортним засобом.
За вказаним фактом постановою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області у справі № 173/2876/25 від 22.10.2025, яка набрала законної сили 03.11.2025, ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.126 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 40800 грн. з позбавленням права керування транспортним засобом строком на строк 5 (п ять) років.
З огляду на вказане, ОСОБА_6 , в порушення вимог чинного законодавства, неодноразово вчиняв адміністративні правопорушення на транспорті щодо дотримання вимог правил дорожнього руху, за що у встановленому законом порядку був притягнутий до адміністративної відповідальності, тобто, достовірно знаючи про наявність рішень суду, якими його позбавлено права керування транспортними засобами, діючи умисно, ухилився від виконання постанов Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 зазначив, що є кілька постанов про притягнення його до адміністративної відповідальності, які набрали законної сили і які він не виконав. Вказані постанови винесені Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області: постанова від 17.10.2024 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, 16.06.2025 за ч. 5 ст. 126 КУпАП, 22.10.2026 за ч. 5 ст.126 КУпАП. Обставини кримінального правопорушення він не оспорює, щиро розкаюється і визнає себе винуватим, просить врахувати, що він є особою з інвалідністю. 
Даючи оцінку показанням обвинуваченого, суд визнає їх правдивими і достовірними, оскільки вони об`єктивно і досить повно відображають обстановку і обставини вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, підстав для самообмови судом не встановлено.
Враховуючи те, що обвинувачений повністю визнав свою винуватість у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України та у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України, ніхто із учасників не заперечує щодо визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, не мають наміру оскаржувати їх в апеляційному порядку, суд, заслухавши прокурора, обвинуваченого, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позиції, роз`яснивши учасникам процесу, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.
Таким чином суд доходить висновку, що обвинувачений ОСОБА_6 винен у вчиненні кримінального правопорушення та його дії необхідно кваліфікувати за ч. 1 ст. 382 КК України, як умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили.
При визначенні виду та міри покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставину, що пом`якшує покарання, а саме.
ОСОБА_6 вчинив нетяжкий злочин, неодружений, за місцем мешкання характеризується посередньо, проживає за адресою разом зі своїми батьками, не працевлаштований, має на утриманні малолітнього сина, перебував на військовій службі в ЗСУ, звільнений за станом здоров`я, має інвалідність другої групи, відповідно до ст. 89 КК України не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.
Обставиною, що пом`якшує покарання суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставини, що обтяжують покарання, відсутні.
Згідно досудової доповіді, складеної стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства оцінюються, як середній. Орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі можливе на певний строк.
За таких обставин, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в межах, передбачених санкцією відповідної статті Особливої частини КК України.
В той же час, суд враховує, що ОСОБА_6 після вчинення кримінального правопорушення будь - яких протиправних проступків не вчиняв, від органів досудового розслідування та суду не ухилявся, протягом усього кримінального провадження добросовісно виконував обов`язки обвинуваченого, вину визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, що значною мірою сприяло встановленню істини у кримінальному провадженні.
За таких обставин суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 382 КК України у вигляді 1 року позбавлення волі. 
Проте суд враховує, що ОСОБА_6 перебував на військовій службі, отримав тяжке поранення під час служби, є відрив нижньої кінцівки, від органів досудового розслідування не ухилявся, своєю поведінкою активно сприяв слідству, визнав вину, щиро розкаявся. Тому суд вважає, що від відбування покарання у вигляді позбавлення волі обвинуваченого ОСОБА_6 необхідно звільнити з випробуванням згідно ст. 75 КК України з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. 
На переконання суду визначене покарання є необхідним і достатнім для виправлення особи і попередження нових кримінальних правопорушень і відповідає меті, передбаченій ст. 50 КК України.
Так як під час досудового розслідування запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 , не обирався і суд дійшов до висновку про можливість звільнення обвинуваченого від призначеного покарання з встановлення строку випробування та враховуючи, що під час розгляду справи обвинувачений не допускав ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд не вбачає підстав для обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 , при ухваленні вироку.
Цивільний позов не заявлений. Судові витрати відсутні.
Арешт не накладався.
Питання щодо речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
Керуючись ч. 3 ст. 349, ст.ст. 368 – 370, 371, 373, 374, 395, 532 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.
На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з іспитовим строком на один рік, поклавши на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації за місцем проживання, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу).
Речовий доказ: DVD-R диск, на якому мається відеозапис з бодікамер поліцейських –зберігати в матеріалах справи.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
На вирок суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення виключно з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку після його проголошення негайно вручити прокурору та обвинуваченому. 

Суддя ОСОБА_1