П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/37034/24	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Голуб В.А. та Коваля М.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 5 лютого 2026 року (суддя Марин П.П., м. Одеса, повний текст рішення складений 05.02.2026) про відмову у встановленні судового контролю за виконанням рішення суду по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01.12.2025 набрало законної сили рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28.02.2025 у справі №420/37034/24, яким:
- визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку та виплати пенсії за віком виходячи із заробітної плати за період роботи з 01.07.1995 по 31.03.2005 та з розрахунку коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи 1,95262;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 з 30.10.2024 перерахунок та виплату пенсії за віком виходячи із заробітної плати за період роботи з 01.07.1995 по 31.03.2005 та з розрахунку коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи 1,95262.

14.01.2026 позивачка звернулася до суду першої інстанції із заявою в порядку ст. 382 КАС України, у якій просила встановити судовий контроль за виконанням рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28.02.2025 у справі №420/37034/24, вважаючи, що відповідачем рішення суду виконано не належно.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 05.02.2026 у задоволенні заяви про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду відмовлено.
Приймаючи таке рішення суд виходив з того, що рішення суду у справі №420/37034/24 виконано у повному обсязі у відповідності до його мотивувальної та резолютивної частин.

Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою позивачка подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 5 лютого 2026 року та направити справи на продовження розгляду в суд першої інстанції.
На обґрунтування скарги зазначається, що Головним управлінням Пенсійного фонду в Одеській області після виконання рішення суду пенсію від 2024 року проіндексовано не було й застосовано сталий показник середньої заробітної плати з урахуванням коефіцієнтів індексації - 7994,47 грн. Як наслідок, через неналежне виконання рішення суду відповідачем у справі №420/37034/24 та застосування показника середньої заробітної плати з урахуванням коефіцієнтів індексації у "твердому розмірі" - 7994,47 грн, щомісячно позивачка втрачає 915,53 грн. пенсії.

Відповідач надіслав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Судом першої інстанції спірне питання було розглянуто в порядку письмового провадження.

Апеляційним судом справа розглядається в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів у разі, в тому числі, відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду колегія суддів дійшла таких висновків.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно ч. 2, 3 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
У рішенні від 30 червня 2009 року №16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини).
Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина судового процесу для цілей ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі Горнсбі проти Греції суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (п. 40).
Крім того, у рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах Бурдов проти Росії від 07.05.2002 року, Ромашов проти України від 27.07.2004 року, Шаренок проти України від 22.02.2004 року зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов`язальне рішення залишалося без дієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.
Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі Сокур проти України (Sokur v. Ukraine), №29439/02, від 26 квітня 2005 року, та у справі Крищук проти України (Kryshchuk v. Ukraine), №1811/06, від 19 лютого 2009 року).
Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
За приписами частин 1 та 2 статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Суд наголошує, що судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-позивача.
З аналізу зазначених норм законодавства слідує, що КАС України регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
У постанові Верховного Суду від 04 квітня 2020 року у справі №539/3406/17, Суд дійшов висновку, що правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. 
З матеріалів справи вбачається, що рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28.02.2025 у справі №420/37034/24 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 з 30.10.2024 перерахунок та виплату пенсії за віком виходячи із заробітної плати за період роботи з 01.07.1995 по 31.03.2005 та з розрахунку коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи 1,95262.
Вируючи спір, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд першої інстанції виходив з того, що Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач при переведенні позивачці з одного виду пенсії на інший було обрано метод обчислення зарплати, при якому врахував також і зарплату за період після призначення пенсії по інвалідності, який для позивача є найменш вигідним, оскільки зменшився коефіцієнт зарплати з 1,95262 до 1,58475. Однак, статями 42 і 45 Закону №1058-IV не встановлено право органів Пенсійного фонду України самостійно змінювати період страхового стажу, за які взято заробітну плату для обчислення розміру пенсії при її призначенні або останньому перерахунку. У даному випадку відповідач наведених положень законодавства не врахував і самостійно змінив періоди страхового стажу, з яких обчислювалась заробітна плата (дохід) при призначенні і останньому перерахунку пенсії позивача, що призвело до зменшення коефіцієнту заробітної плати. При здійсненні переведення пенсіонера, який продовжує працювати, з одного виду пенсії на іншу коефіцієнт заробітної плати повинен бути розрахований із заробітної плати (доходу), з якої була обчислена пенсія первинна пенсія, за винятком випадків коли пенсіонер у своїй заяві виявив бажання здійснити перерахунок пенсії із заробітної плати (доходу) за періоди страхового стажу, зазначені в ч. 1 ст. 40 Закону №1058-ІV.
Листом від 12.12.2025 ГУПФУ повідомило позивачку, що ним на виконання судового рішення по справі №420/37034/24 з 30.10.2024 здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 виходячи із заробітної плати за період роботи з 01.07.1995 по 31.03.2005 та з розрахунку коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи 1,95262. За результатами проведеного перерахунку розмір пенсії становить 8693,09 грн. Сума доплата згідно зазначеного рішення за період з 30.10.2024 по 31.12.2025 складає 22727,99 грн. (а.с.141).
Таким чином матеріалами справи підтверджено, що відповідачем рішення суду виконано у повному обсязі у відповідності до його мотивувальної та резолютивної частин, а тому колегія судді погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для встановлення судового контрою.
Доводи апеляційної скарги, які дублюють доводи заяви про встановлення судового контролю про те, що після виконання рішення суду пенсію позивачки відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 р. №124 "Про індексацію пенсій та заходи підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2019 році", від 01.04.2020 р. №251 "Про індексацію пенсій та заходи підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2020 році", від 22.02.2022 р. №127 "Про індексацію пенсій та заходи підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2021 році", від 16.02.2022 №118 "Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році", від 24.02.2023 №168 "Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році", від 23.02.2024 №185 "Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році" та від 25.02.2025 №209 "Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році" є безпідставними, оскільки становлять окремий публічно-правовий спір, не пов`язаний зі спором, що був на розгляді суду в межах цієї справи.
Таким чином доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для встановлення судового контролю за виконанням рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28.02.2025 у справі №420/37034/24 не спростовують та не дають підстав уважати, що судом порушено норми процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали.
Тому підстав для скасування ухвали суду першої інстанції не вбачається.
Згідно з пунктом першим частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 292, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 5 лютого 2026 року про відмову у встановленні судового контролю за виконанням рішення суду по справі №420/37034/24 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя-доповідач В.О.Скрипченко

Суддя В.А.Голуб

Суддя М.П. Коваль