ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/499/26; 22-ц/821/498/26	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №700/507/25 Категорія: 301030000 	Пічкур С.Д. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О. М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідач	Новіков О.М., 	
судді	Василенко Л. І., Карпенко О.В.,	
секретар 	Костенко А.І.,	

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 20 листопада 2025 року та додаткове рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 28 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітніх дітей ( ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ), ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про захист права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітніх дітей ( ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ), ОСОБА_6 про повернення коштів,
в с т а н о в и в :

У травні 2025 року ОСОБА_2 в інтересах неповнолітніх дітей ( ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 ) та ОСОБА_6 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 про захист права власності, в якому просили:
визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане Лисянською державною нотаріальною конторою 14 лютого 2024 року на ім`я ОСОБА_1 на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,55 га в межах Хижинського старостинського округу Лисянської селищної ради Звенигородського району Черкаської області з кадастровим номером 7122887600:03:001:0052, зареєстроване в реєстрі за № 533;
витребувати у ОСОБА_1 на користь позивачів земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,55 га в межах Хижинського старостинського округу Лисянської селищної ради Звенигородського району Черкаської області з кадастровим номером 7122887600:03:001:0052.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 31 жовтня 2024 року, яке набрало законної сили, в порядку спадкування за заповітом за ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 визнано право власності на земельну ділянку площею 3,55 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 7122887600:03:001:0052, що розташована в межах Хижинського старостинського округу Лисянської селищної ради Звенигородського району Черкаської області. 
При реєстрації права власності на земельну ділянку виявилося, що вказана земельна ділянка вже зареєстрована за відповідачем ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14 лютого 2024 року, яке видане на підставі заповіту від 10 червня 2023 року. Позивачі зазначають, що вказане свідоцтво є недійсним, оскільки після заповіту від 10 червня 2023 року, померлий ОСОБА_7 усе своє майно заповів дітям та рідному брату на підставі заповіту від 03 липня 2023 року. Вважають, що дане свідоцтво видане незаконно та підлягає скасуванню.
У липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 яка діє в інтересах неповнолітніх дітей ( ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 ) та ОСОБА_6 про повернення коштів, в якому просив стягнути з відповідачів грошові кошти в розмірі 85 000,00 грн., сплачених авансом в рахунок договору купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 7122887600:03:001:0052 та стягнути на свою користь судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог вказано, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 було укладено нотаріальний договір (заява) від 10 червня 2023 року про отримання грошових коштів ОСОБА_7 у розмірі 85 000 грн. від ОСОБА_1 , які є повним розрахунком за земельну ділянку площею 3,5454 газ кадастровим номером 7122887600:03:001:0052 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адмінмежах Лисянської сільської ради за межами с. Хижинці, Звенигородського району, Черкаської області згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку Серія ЧР № 142519. Грошові кошти були отримані  ОСОБА_7 у повному обсязі.
Сторони висловили намір укласти договір купівлі-продажу зазначеної земельної ділянки після зібрання всіх необхідних документів для укладання такого договору.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер, так і не встигши оформити та підписати договір купівлі-продажу в рахунок взятих на себе зобов`язань.
ОСОБА_1 було оформлено право власності на земельну ділянку за заповітом від 10 червня 2023 року, складеним за життя померлим ОСОБА_7 .
В свою чергу, оскільки відповідачами подано позовну заяву про визнання права власності в порядку спадкування на спірну земельну ділянку та позовну заяву про захист права власності, відповідно до якої останні вимагають витребувати у ОСОБА_1 земельну ділянку на свою користь, він вбачає в цьому порушення своїх прав як власника земельної ділянки, за яку фактично сплачено грошові кошти ОСОБА_7 , тому звернувся до суду з відповідним зустрічним позовом про повернення коштів.
Рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 20 листопада 2025 року позовні вимоги ОСОБА_2 в інтересах неповнолітніх дітей ( ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 ) та ОСОБА_6 задоволено. 
Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом видане Лисянською державною нотаріальною конторою 14 лютого 2024 року на ім`я ОСОБА_1 на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,55 га в межах Хижинського старостинського округу Лисянської селищної ради Звенигородського району Черкаської області з кадастровим номером 7122887600:03:001:0052 зареєстрованого в реєстрі № 533.
Витребувано у ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в інтересах неповнолітніх дітей ( ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 ) та ОСОБА_6 земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,55 га в межах Хижинського старостинського округу Лисянської селищної ради Звенигородського району Черкаської області з кадастровим номером 7122887600:03:001:0052.
Відмовити повністю у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про повернення коштів.
Представник позивача ОСОБА_2 – адвокат Євич С.П. звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в сумі 20 000,00 грн.

Додатковим рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 28 листопада 2025 року заяву задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 8 000,00 грн. витрат на правничу допомогу. В задоволенні решти вимог заяви відмовлено.
Рішення суду від 20 листопада 2025 року обґрунтовано тим, що відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 не мав права на отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10 червня 2023 року, оскільки цей заповіт був скасований заповітом від 03 липня 2023 року, тому свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане Лисянською державною нотаріальною конторою 14 лютого 2024 року на ім`я ОСОБА_1 на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,55 га в межах Хижинського старостинського округу Лисянської селищної ради Звенигородського району Черкаської області з кадастровим номером 7122887600:03:001:0052 зареєстрованого в реєстрі № 533 підлягає визнанню недійсним.
Оскільки спірна земельна ділянка була зареєстрована за ОСОБА_1 на підставі визнаного судом недійсного свідоцтва про право на спадщину та заважає позивачам володіти, розпоряджатися та користуватися належною їм на праві власності земельною ділянкою, суд дійшов висновку, що вимога про витребування земельної ділянки є також обґрунтовано та підлягає задоволенню.
Відмовляючи в задоволенні зустрічної позовної вимоги ОСОБА_1 про витребування коштів суд керувався тим, що ОСОБА_1 , після смерті спадкодавця, не звернувся до спадкоємців з питанням вирішення можливості подальшого оформлення договору купівлі-продажу земельної ділянки чи повернення коштів, а свідомо отримав незаконне свідоцтво про спадщину. Суд вважав, що ОСОБА_1 діяв в даному випадку недобросовісно, не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину у визначені строки, а тому він є таким, що позбавляється права вимоги, а відтак, підстави для повернення коштів відсутні.
Додаткове рішення суду від 28 листопада 2025 року обґрунтоване тим, що позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено, відтак вона має право на відшкодування витрат на правничу допомогу. Однак, заявлений розмір в сумі 20 000,00 грн. визнаний судом завищеним, тому відповідна заява задоволена частково в розмірі 8 000,00 грн. При цьому суд врахував принцип пропорційності, розумності та справедливості таких витрат, а також вважав, що така сума відповідає обсягу наданих адвокатом послуг у даній справі. 
Не погоджуючись із рішенням та додатковим рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржив їх до суду апеляційної інстанції. В апеляційній скарзі просив скасувати рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 20 листопада 2025 року в частині відмови в задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити його зустрічні позовні вимоги, а також скасувати додаткове рішення суду та відмовити ОСОБА_2 в стягненні витрат на правничу допомогу в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_1 на момент оформлення спадщини не знав про існування іншого заповіту та відповідно звернувся до спадкоємців з майновими вимогами негайно, коли йому стали відомі всі обставини справи, тому вважає свої дії добросовісними та вчиненими в межах та відповідно до вимог чинного законодавства. Вважає, що кошти, сплачені за земельну ділянку для забезпечення укладення в майбутньому договору-купівлі продажу є завдатком та повинні бути йому повернені спадкоємцями і висновок суду про відмову в задоволенні його вимог є таким, що не ґрунтується на вимогах чинного законодавства та порушує його права. 
Крім того, суд не врахував, що стягнутий розмір витрат на правничу допомогу не відповідає принципам розумності і пропорційності та є неспівмірним з наданими адвокатом послугами та складністю даної справи. Вказано, що до закінчення судових дебатів представником не було надано відповідної попередньої заяви про очікування понесення позивачем витрат на правничу допомогу, тому скаржник вважає, що підстав для задоволення відповідної заяви немає.

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від ОСОБА_2 , вказано, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими і не дають підстав для зміни чи скасування судових рішень, які є законними та ухваленими з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши доповідь судді, дослідивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Колегія суддів враховує, що рішення суду від 20 листопада 2025 року оскаржується лише в частині відмови в задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 , тому суд апеляційної інстанції у відповідності до вимог ст. 367 ЦПК України переглядає законність та обґрунтованість рішення суду саме в оскаржуваній частині, в решті рішення суду не переглядається та на предмет законності й обґрунтованості не перевіряється.
Згідно з нормою ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у ст. 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). 
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.
Частиною 2 ст. 1236 ЦК України визначено, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 заповів усі свої права та обов`язки, які можуть належати йому в майбутньому та усе своє майно, яке до дня смерті буде йому належати, в чому б воно не заключалося і де б воно не знаходилося в рівних частинах своїм дітям ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 та брату ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5 . Дана обставина підтверджується заповітом, складеним 03 липня 2023 року (а.с. 16) та який посвідчений старостою Хижинського старостинського округу виконкому Лисянської селищної ради Звенигородського району Черкаської області Ярошевським С.В., який не змінений, іншим заповітом не відмінений.
Державним нотаріусом Лисянської державної нотаріальної контори було відмовлено ОСОБА_2 , яка звернулася в інтересах неповнолітніх дітей, у вчиненні нотаріальної дії від 03 квітня 2024 року у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Із заявою про відмову від спадщини до нотаріальної контори ОСОБА_2 не зверталася. 
Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання права власності на майно, у разі коли це майно оспорюється або не визнається, а також у разі втрати документів на право власності.
В Лисянському районному суді Черкаської області перебувала на розгляді справа № 700/524/24 за позовом ОСОБА_2 в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про визнання права власності на спадкове майно.
Рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 31 жовтня 2024 року (а.с. 13-14) у справі № 700/524/24, яке набрало законної сили 09 грудня 2024 року визнано право власності за ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 в рівних частках на спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_7 , в тому числі на земельну ділянку площею 3,55 га кадастровий номер 7122887600:03:001:0052.
Якщо суд ухвалює рішення про визнання права власності на спадкове майно, це означає, що спадкоємці прийняли спадщину. Судове рішення підтверджує факт набуття права власності, що виникає, коли спадкоємець фактично прийняв майно або подав заяву нотаріусу, але не може оформити документи через процедурні перешкоди.
Отже, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 визнано такими, що прийняли спадщину після смерті ОСОБА_7 .
Відповідно до рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій від 20 травня 2025 року (а.с. 17) № 78998676 відмовлено у проведенні реєстрації права власності на земельну ділянку у зв`язку із наявністю в Реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстрованого права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 7122887600:03:001:0052 за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 14 лютого 2024 року № 533.
З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 було укладено нотаріальний договір (заява) від 10 червня 2023 року (а.с. 73) про отримання грошових коштів у розмірі 85 000,00 грн. ОСОБА_7 від ОСОБА_1 . 
Зі змісту нотаріально завіреної заяви від 10 червня 2023 року вбачається, що ОСОБА_7 підтверджує той факт, що ним дійсно отримано від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 85 000,00 грн., які є повним розрахунком за земельну ділянку площею 3,5454 га кадастровий номер 7122887600:03:001:0052 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адмінмежах Лисянської сільської ради за межами с. Хижинці, Звенигородського району Черкаської області згідно державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЧР № 142519 та передані ОСОБА_7 готівкою в с. Хижинці, Звенигородського районного, Черкаської області ІНФОРМАЦІЯ_6 . Сторони висловили свій намір укласти пізніше договір купівлі-продажу зазначеної земельної ділянки після зібрання всіх необхідних документів для укладання такого договору.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер.
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14 лютого 2024 року № 533 (а.с. 18) вбачається, що державний нотаріус Лисянської державної нотаріальної контори Черкаської області Любчич Ф.І. посвідчив, що на підставі заповіту, посвідченого Лисянською державною нотаріальною конторою Черкаської області від 10 червня 2023 року, зареєстрованого у реєстрі за № 1795 спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_1 . Спадщина на яку видано свідоцтво складається з земельної ділянки площею 3,5454 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер 7122887600:03:001:0052, що розташована за адресою: адмінмежі Хижинської сільської ради с. Хижинці, Звенигородського району, Черкаської області, що належала померлому на підставі державного акту на праві власності на земельну ділянку серія ЧР № 142519, виданого на підставі розпорядження Лисянської райдержадміністрації від 13 липня 2004 року № 340 та зареєстрованого 22 вересня 2004 року в книзі записів державних актів на право власності на земельну ділянку 391 та зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за реєстраційним номером 2741265671228 номер запису про право власності 50434300.
Рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 20 листопада 2025 року (в частині, що не оскаржується учасниками справи) визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане Лисянською державною нотаріальною конторою 14 лютого 2024 року на ім`я ОСОБА_1 на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,55 га в межах Хижинського старостинського округу Лисянської селищної ради Звенигородського району Черкаської області з кадастровим номером 7122887600:03:001:0052 зареєстрованого в реєстрі № 533.
Витребувано у ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в інтересах неповнолітніх дітей ( ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 ) та ОСОБА_6 земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,55 га в межах Хижинського старостинського округу Лисянської селищної ради Звенигородського району Черкаської області з кадастровим номером 7122887600:03:001:0052. 
Суд апеляційної інстанції враховує, що, оскільки між ОСОБА_7 , який помер та ОСОБА_1 існували правовідносини з попереднього договору купівлі-продажу, однак укладення самого договору купівлі-продажу не встановлено, тому ОСОБА_8 є кредитором ОСОБА_7 і його права підлягають захисту у порядку, передбаченому статтями 1281, 1282 ЦК України. 
Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. 
Оскільки договору купівлі-продажу, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам законодавства між сторонами укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана ОСОБА_1 та отримана ОСОБА_7 грошова сума у загальному розмірі 85 000,00 грн. є авансом, який підлягав поверненню, а не завдатком. 
Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 30 січня 2019 року у справі № 461/5297/16-ц (провадження № 61-22017св18), від 17 червня 2021 року справа № 711/5065/15-ц (провадження № 61-18537св19). 
Статтею 1281 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину протягом одного року від дня настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановленими частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
Відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. 
Згідно з ч. 2 ст. 1282 ЦК України вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.
У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям в натурі.
17 липня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до боржників ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , яка виступає в інтересах неповнолітніх дітей, з вимогою про повернення коштів в порядку ст. 1282 ЦК України, в якій просив здійснити погашення вимоги кредитора шляхом одноразового платежу (а.с. 74-75).
Сторони у справі не заперечили ту обставину, що вказана вимога залишилася без задоволення. 
Відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог в оскаржуваній частині судового рішення, суд керувався тим, що ОСОБА_1 не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину у визначені строки, а тому він є таким, що позбавляється права вимоги про повернення коштів, а відтак, підстави для повернення коштів відсутні.
При цьому, суд вказав, що ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом 14 лютого 2024 року.
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 набули права власності на майно 09 грудня 2024 року (моменту набрання рішенням суду у справі № 700/524/24 законної сили).
На думку суду першої інстанції ОСОБА_1 діяв недобросовісно, оскільки після смерті спадкодавця не звернувся до спадкоємців з питанням вирішення можливості подальшого оформлення договору купівлі-продажу земельної ділянки чи повернення коштів, а свідомо отримав незаконне свідоцтво про право на спадщину.
Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду з наступного.
Із свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14 лютого 2024 року вбачається, що ОСОБА_7 склав заповіт, посвідчений Лисянською державною нотаріальною конторою 10 червня 2023 року, зареєстрований в реєстрі за № 1795, яким земельну ділянку з кадастровим номером 7122887600:03:001:0052, належну йому на праві власності заповів ОСОБА_1 . Після отримання свідоцтва про право на спадщину, право власності на спірну земельну ділянку було оформлено за ОСОБА_1 .
Матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_1 в даному випадку діяв недобросовісно. Позивачами ОСОБА_2 та ОСОБА_6 не надано належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 був обізнаний про наявність іншого заповіту, складеного ОСОБА_7 03 липня 2023 року чи вчинив будь-які неправомірні дії під час отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14 лютого 2024 року та подальшої реєстрації права власності на земельну ділянку у відповідності до вказаного свідоцтва.
Колегія суддів також враховує, що ОСОБА_1 не був учасником справи № 700/524/24, рішенням суду в якій визнано за відповідачами за зустрічним позовом право власності на спадкове майно, в тому числі на спірну земельну ділянку, відтак з моменту вступу рішення суду у справі № 700/524/24 в законну силу 09 грудня 2024 року не міг знати про виникнення спірних правовідносин з спадкоємцями ОСОБА_6 .
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що про порушення своїх прав як власника земельної ділянки ділянку з кадастровим номером 7122887600:03:001:0052 та відповідно про необхідність звернення до спадкоємців з вимогою про повернення коштів він дізнався під час подачі до нього позову про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину на захист прав власності шляхом витребування земельної ділянки визнаються судом апеляційної інстанції обґрунтованими, оскільки задоволення заявлених позовних вимог ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітніх дітей, та ОСОБА_6 до ОСОБА_1 дійсно порушують його права щодо невиконання попереднього договору купівлі-продажу земельної ділянки, оформленого у вигляді нотаріально завіреної заяви про передачу коштів та є підставою для задоволення його вимог як кредитора до спадкоємців померлого ОСОБА_7 . 
Відповідно до ч. 3 ст. 1181 ЦК України якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.
Оскільки позов пред`явлено в травні 2025 року, і саме тоді ОСОБА_1 дізнався про прийняття спадщини спадкоємцями ОСОБА_7 (доказів зворотнього матеріали справи не містять), з вимогою про повернення коштів ОСОБА_1 звернувся 17 липня 2025 року, колегія суддів приходить до висновку, що виходячи з обставин даної справи та правовідносин, що виникли між учасниками спору така вимога пред`явлена кредитором в межах строку, визначеного ч. 3 ст. 1181 ЦК України. 
Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи відзиву ОСОБА_2 про те, що пай (земельна ділянка) не підлягав продажу і ОСОБА_1 намагався заволодіти нею незаконно, оскільки дані обставини спростовують відомостями нотаріально завіреної заяви про отримання коштів в розмірі 85 000,00 грн, які отримані ОСОБА_7 та є повним розрахунком за спірну земельну ділянку з приміткою, що договір купівлі-продажу буде укладено пізніше після зібрання всіх необхідних документів для підписання договору. 
Враховуючи вищевикладені обставини справи, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є обґрунтованими та дають підстави для скасування рішення суду в оскаржуваній частині з ухваленням нової постанови про задоволення вимог зустрічної позовної заяви.
У відповідності до положень ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Як вбачається з квитанції № 0.0.4436473134.1 від 01 липня 2025 року (а.с. 71) при подачі зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 сплачено судовий збір в розмірі 1 211 грн. 20 коп. При подачі апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачено судовий збір в розмірі 3 634 грн., що підтверджується квитанцією АТ «Укрпошта» від 30 грудня 2025 року (а.с. 218 а).
Враховуючи, що за наслідком розгляду справи апеляційним судом, апеляційна скарга ОСОБА_1 на основне рішення суду підлягає задоволенню, рішення суду в оскаржуваній частині підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 , у відповідності до вимог ч. 13 ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітніх дітей ( ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 ) та з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір, сплачений ним за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій в розмірі 4 845 грн. 20 коп. в рівних частках по 2 422 грн. 60 коп. з кожного.
Що стосується оскарження додаткового рішення суду. 
Згідно зі ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокату та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. 
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать: 1) витрати на професійну правничу допомогу; 2) витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) витрати, пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).
Зі змісту ч. 4 ст. 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).
Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин яких необхідно розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Яке вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу під час розгляду даної справи, представником позивача надано договір про надання професійної правничої допомоги від 09 травня 2025 року, укладений між адвокатом Євичем С.П. та ОСОБА_2 , додаткова угода № 1 до договору про надання професійної правничої допомоги від 09 травня 2025 року в якій передбачено, що вартість правничої допомоги адвоката (гонорару) становить 20 000,00 грн., акт приймання-передачі наданої професійної правничої допомоги від 20 листопада 2025 року до договору про надання професійної правничої допомоги від 09 травня 2025 року та квитанцію до прибуткового касового ордера на суму 20 000,00 грн. 
Вирішуючи питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що заявлена сума витрат є значно завищеною, а тому врахувавши складність справи, характер виконаної адвокатом роботи, враховуючи критерій реальності та розумності розміру адвокатських витрат, суд стягнув на користь ОСОБА_2 понесені витрати на надання професійної правничої допомоги в сумі 8 000,00 грн.
Колегія суддів погоджується з тією обставиною, що позивачем за первісним позовом ОСОБА_2 надано належні та допустимі докази щодо надання їй адвокатом Євичем С.П. правничої допомоги, розмір витрат, визначений судом є справедливим, не завищеним і співмірним з обсягом та якістю наданих послуг.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем ОСОБА_2 до закінчення судових дебатів у справі не було зробленої відповідної заяви про очікування понесення витрат на правничу допомогу відхиляються колегією суддів, оскільки у своїй позовній заяві (а.с. 1-3) нею зазначено, що попередній розрахунок судових витрат, які позивач очікує понести в зв`язку з розглядом справи складає 20 000,00 грн. Докази понесення будуть подані додатково.
Доводи апеляційної скарги про те, що розмір стягнутих витрат на професійну правничу допомогу не відповідає розумному розміру та обсягу виконаних адвокатом робіт їх розміру також відхиляються судом апеляційної інстанції, оскільки визначений судом першої інстанції розмір таких витрат відповідає критеріям розумності та справедливості і є значно нижчим від заявленої заявником суми.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що додаткове рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.
Керуючись ст. ст. 35, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 20 листопада 2025 року в оскаржуваній частині – скасувати.
Ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітніх дітей ( ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ) та ОСОБА_6 про повернення коштів – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 яка діє в інтересах неповнолітніх дітей ( ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ), та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 85 000,00 грн., сплачених авансом в рахунок договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 3,5454 га, кадастровий номер 7122887600:03:001:0052 для ведення торварного сільськогосподарського виробництва в адмінмежах Лисянської сільської ради за межами с. Хижинці, Звенигородського району, Черкаської області.
Стягнути з ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітніх дітей ( ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ) та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в розмірі 4 845 грн. 20 коп. в рівних частках по 2 422 грн. 60 коп. з кожного з них.
Додаткове рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 28 листопада 2025 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством. 
Повний текст постанови складено 16 березня 2026 року.

Суддя-доповідач   

Судді