РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

13 березня 2026 року 	м. Рівне	№460/23125/25	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Друзенко Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом
 	Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" 	
до	Головного управління Держпродспоживслужби в Рівненській області 	
 	про визнання протиправним та скасування рішення про накладення штрафу, -	

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернулось в суд з позовом до Головного управління Держпродспоживслужби в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу №000211 від 28.11.2025.
Ухвалою від 17.12.2025 позовну заяву прийнято до розгляду; відкрито провадження в адміністративній справі № 460/23125/25; розгляд справи вирішено провести за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у строки, визначені статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України.
Згідно з позовною заявою та відповіддю на відзив, вимоги позивача ґрунтуються на тому, що в листопаді 2025 року відповідачем прийнято спірне рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу, яким на позивача накладено штраф у розмірі 1666,70 грн. Позивач не погоджується з таким рішенням відповідача та вважає його протиправним, оскільки ідентифіковані відповідачем як рекламні засоби встановлені позивачем на фасаді будинку, де ним здійснюється господарська діяльність, конструкції є вивісками з інформацією про зареєстровані знаки для товарів і послуг, вид його діяльності, що стверджується свідоцтвом на знак для товарів і послуг №294319 та №242388. Таким чином, на думку позивача, на розміщення конструкції, опис якої містився у вимозі відповідача дозвіл на розміщення реклами отримувати не потрібно, оскільки вказана конструкція є вивіскою, а не рекламним носієм. Також, позивач вказує, що відповідачем неправильно визначено загальний розмір штрафу, позаяк, він має становити 1000,00 грн, а не 1666,70 грн. Крім того, позивач вказує, що фотознімок, який був доданий до вимоги, є недопустимим доказом, оскільки не містить прізвища, посади та підпису посадової особи, що його створила, що унеможливлює визначення, чи створений фотознімок в межах компетенції та на виконання повноважень особи, яка його створила. Просить позовні вимоги задовольнити повністю.
Відповідно до змісту відзиву на позовну заяву та заперечення на відповідь на відзив, відповідач позовних вимог не визнає. В обґрунтування заперечень покликається на те, що він відповідно до наданих чинним законодавством повноважень на території Рівненської області здійснює контроль за дотриманням законодавства про рекламу та накладає штрафні санкції за порушення його вимог. За наслідками отримання листа Департаменту інфраструктури та благоустрою Рівненської міської ради про розміщення зовнішньої реклами позивачем без дозволу Рівненської міської ради, відповідачем проведено відповідну перевірку та встановлено, що позивачем виконано розміщення трьох інформаційних носіїв, один з них: з написом «ШвидкоГроші» над входом в приміщення відповідає визначенню «вивіска»; два інших є рекламоносіями: на одному з них розміщена інформація «Гроші готівкою або на карту, вказана електронна адреса, кюаркод, номер телефону з підписом «безкоштовно з мобільних та міських», на іншому зображено віяло з тисячегривневих купюр. Погодження на розміщення такої зовнішньої реклами позивач в органу місцевого самоврядування не отримував. Тобто, їх розміщення здійснено з порушенням встановленого законодавством порядку розповсюдження реклами. Враховуючи вищевказані факти, зокрема за порушення порядку розповсюдження реклами (розміщення зовнішньої реклами без дозволу, що надається виконавчим органом Рівненської міської ради) та за повторне вчинення порушень протягом року, до позивача по даній справі було застосовано штрафну санкцію у розмірі 1666,70 грн шляхом винесення оскаржуваного рішення. Крім того, відповідач вказує, що жодний нормативно-правовий акт не визначає обов`язку підписувати саме фотознімки, а нормативні документи, на які посилається позивач, ставлять певні вимоги до документів, а не до фотознімків. У задоволенні позову просить відмовити повністю.
Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.
01.10.2025 Департамент інфраструктури та благоустрою Рівненської міської ради звернувся до відповідача із листом за №727-08, у якому повідомив, що під час обстеження вулиць міста Рівного виявлено самовільно розміщені рекламні конструкції за адресою: м. Рівне, вул.Пересопницька, 91, де розміщується і рекламується кредитна спілка, що належить ТОВ «Споживчий Центр». У листі повідомлено про те, що ТОВ «Споживчий Центр» направлено вимогу від 16.01.2025 №684-08 про демонтаж самовільно встановлених рекламних засобів, однак така вимога залишилася невиконаною. Також, до листа було додано копію відповідної вимоги та фотознімок конструкцій. Вказаний лист отриманий відповідачем 06.10.2025 та зареєстрований за № Вх-17/01-09/5867-25.
08.10.2025 засобами поштового зв`язку відповідач скерував позивачу лист від 07.10.2025 за № 05-01-17/01-11/4889-25, у якому просив до 30.10.2025 надати інформацію про найменування і місцезнаходження виробника, рекламодавця та розповсюджувача реклами із копіями підтверджуючих документів, копії реєстраційних документів на право здійснення господарської діяльності, завірені належним чином, а також надати письмову інформацію щодо достовірної вартості розповсюдження реклами для невизначеного кола осіб, розміщеному на рекламному носії , на зовнішній поверхні приміщення – будинку № 91 на вулиці Пересопницька міста Рівне.
Листом від 29.10.2025 за №2463 позивач повідомив відповідачу про те, що опис конструкції, вказаної у вимозі Головного Управління Держпродспоживслужби в Рівненській області від 07.10.2025, дозволяє стверджувати, що вона не потребує дозвільних документів для її розміщення, оскільки на ній зображено виключно зареєстрований знак для товарів і послуг, тобто конструкція є вивіскою, а не рекламним носієм. Зокрема, у листі позивач вказує, що як підтверджується витягом з Державного реєстру свідоцтв України на торгівельні марки відносно свідоцтва на знак для товарів і послуг № 294319, ліцензійним договором на використання торгівельної марки (знаку для товарів та послуг) № 294319, знак для товарів і послуг є зареєстрованим знаком для товарів і послуг, належними позивачу на законних підставах. Крім того, як підтверджується свідоцтвом на знак для товарів і послуг № НОМЕР_1 , зображення, які містяться на конструкції, є зареєстрованим знаком для товарів і послуг, належним позивачу на законних підставах. Так, голова жінки та банкноти, різнокольорові квадратні та прямокутні блоки, є частинами, з яких складається знак для товарів і послуг, зареєстрований під № 242388. У свою чергу, зазначення на відповідних носіях електронної адреса сайту "sgroshi.com.ua" та номеру телефону " НОМЕР_2 " не може вважатися рекламою, позаяк, не містять закликів до придбання товару чи послуги. Також, до листа були додані копії рахунку на оплату від 27.10.2017 №209 та видаткова накладна від 30.10.2017 №129 на підтвердження вартості спірних носіїв.
За наслідками отримання вказано вище листа, службовою особою відповідач відносно позивача складено протокол № 77 про порушення законодавства про рекламу від 03.11.2025.
05.11.2025 відповідачем прийнято рішення №177 про початок розгляду справи про порушення законодавства про рекламу відносно позивача. При цьому, 12.11.2025 засобами поштового зв`язку відповідач скерував позивачу лист від 11.11.2025 № 05-01-17/01-11/5422-25 з повідомленням про розгляд справи про порушення законодавства про рекламу від 1.11.2025 № 177.
За результатами розгляду справи відповідачем прийнято рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу №000211 від 28.11.2025, яким за порушення порядку розповсюдження реклами (розміщення зовнішньої реклами проводиться без дозволу, що надається виконавчим органом Рівненської міської ради), за повторне вчинення порушень протягом року, накладено на розповсюджувача реклами ТОВ «Споживчий Центр» штраф у розмірі 1666,70 грн.
Позивач, не погоджуючись з таким рішенням відповідача та вважаючи його протиправним, звернувся з цим позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
Спеціальним нормативно-правовим актом, що визначає засади рекламної діяльності в Україні та регулює відносини, що виникають у процесі виробництва, розповсюдження та споживання реклами є Закон України «Про рекламу» №270/96-ВР від 03.07.1996.
Відповідно до частини 1 статті 26 Закону №270/96-ВР контроль за дотриманням законодавства України про рекламу здійснює у межах своїх повноважень, зокрема, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів - щодо захисту прав споживачів реклами.
Питання накладення уповноваженими особами Державної інспекції з питань захисту прав споживачів та її територіальних органів в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві та Севастополі штрафів на рекламодавців, виробників і розповсюджувачів реклами за порушення законодавства про рекламу (крім штрафів, накладення яких належить виключно до компетенції Антимонопольного комітету і регулюється законодавством з питань авторського права та суміжних прав) регулює Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №693 від 26.05.2004.
На підставі пункту 3, 8 Порядку №693 накладати штрафи на рекламодавців, виробників та розповсюджувачів реклами мають право голова Голова Держпродспоживслужби, його заступники, керівники територіальних органів Держпродспоживслужби та їх заступники.
Відповідно до абзацу 2 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України №442 від 10.09.2014 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» утворено Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, реорганізувавши шляхом перетворення Державну ветеринарну та фітосанітарну службу і приєднавши до Служби, що утворюється, Державну інспекцію з питань захисту прав споживачів і Державну санітарно- епідеміологічну службу та поклавши на Службу, що утворюється, функції з реалізації державної політики, які виконували органи, що припиняються.
Згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України №1092 від 16.12.2015 «Про утворення територіальних органів Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів» реорганізовано територіальні органи Державно ветеринарної та фітосанітарної служби, Державної інспекції з питань захисту прав споживачів та Державної санітарно-епідеміологічної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Держпродспоживслужби за відповідним переліком.
На підставі розпорядження Кабінету Міністрів України №260 від 06.04.2016 «Питання Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захист споживачів» Держпродспоживслужба приступила, крім іншого, до виконання функцій повноважень Державної інспекції з питань захисту прав споживачів.
Виходячи з аналізу наведених правових положень законодавства реалізації повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів покладено на Держпродспоживслужбу та її територіальні органи в областях, як правонаступника Держспоживінспекції відповідно до постанови Кабінету Міністрів №442 від 10.09.2014 та №1092 від 16.12.2015.
Відповідно до Положення про Державну службу України з питань безпечності харчові продуктів та захисту споживачів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №667 від 02.09.2015, Держпродспоживслужба відповідно до покладених на неї завдань здійснює контроль за дотриманням законодавства про рекламу в частині захисту прав споживачів реклами, приймає рішення про визнання реклами недобросовісною, приховано про визнання порівняння в рекламі неправомірним з одночасним зупиненням розповсюдження (п.4 Положення №667).
Держпродспоживслужба здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи (п.7 Положення №667).
Територіальним органом з реалізації державної політики у сфері державного контролю за додержанням законодавства України про захист прав споживачів на території Рівненської області є Головне управління Держпродспоживслужби в Рівненській області.
Згідно пп.9 п. 4 Положення про Головне управління Держпродспоживслужби у Рівненській області, затвердженого наказом Держпродспоживслужби України №956 від 08.09.2025 (https://www.rivneprod.gov.ua/wp-content/uploads/2025/09/0956-vid-08.09.2025-Pro-zatverdzhennya-Polozhennya-pro-Golovne-upravlinnya-Derzhprodspozhyvsluzhby-v-Rivnenskij-oblasti.pdf), Головне управління відповідно до покладених на нього завдань забезпечує реалізацію державної політики, а саме у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про рекламу в частині захисту прав споживачів реклами: 
здійснює контроль за дотриманням законодавства України про рекламу в межах, визначених Законом України «Про рекламу»; 
накладає штрафи на рекламодавців, виробників, розповсюджувачів реклами; 
приймає рішення про визнання реклами недобросовісною, прихованою, про визнання порівняння в рекламі неправомірним з одночасним зупиненням її розповсюдження.
Таким чином, на Держпродспоживслужбу, в тому числі його територіальний орган - Головне управління Держпродспоживслужби в Рівненській області, покладено функції, зокрема, у сфері захисту прав споживачів щодо захисту прав споживачів реклами, в тому числі щодо накладення штрафів на рекламодавців, виробників та розповсюджувачів реклами.
Питання щодо накладення штрафів на осіб, винних у порушенні законодавства про рекламу врегульовані Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №693 від 26.05.2004.
Підставою для розгляду справи про порушення законодавства про рекламу та накладення штрафу є протокол, що складається посадовими особами Держпродспоживслужби або її територіальних органів (п.2 Порядку №693).
Уповноважена особа розпочинає розгляд справи не пізніше трьох робочих днів з дня оформлення протоколу, зазначеного у пункті 2 цього Порядку (п.4 Порядку №693).
Уповноважена особа з урахуванням положень статті 32 Закону України «Про адміністративну процедуру» повідомляє суб`єкту реклами про дату, час та місце розгляду справи поштовим відправленням, технічними засобами електронних комунікацій або шляхом вручення повідомлення суб`єкту реклами або його представнику, якщо суб`єкт реклами сповістив уповноважену особу про відповідне уповноваження свого представника на отримання повідомлень, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої особи, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника (п.5 Порядку №693).
Відповідно до статті 32 Закону України «Про адміністративну процедуру» запрошення учасника адміністративного провадження, особи, яка сприяє розгляду справи, здійснюється не пізніше ніж за сім календарних днів до дня відповідної процедурної дії. Цей строк може бути зменшено у разі, якщо обставини вимагають прийняття рішення у найменший строк, про що у запрошенні надається обґрунтоване пояснення. Запрошення вручається особисто під підпис, надсилається поштовим відправленням або іншими засобами зв`язку (телефоном, електронною поштою тощо) за наявними у справі контактними даними, про що в матеріалах справи робиться відповідний запис.
У запрошенні зазначаються: 1) найменування та адреса адміністративного органу; 2) назва справи, статус та мета, з якою запрошується учасник адміністративного провадження, особа, яка сприяє розгляду справи; 3) дата, час і місце, куди запрошується учасник адміністративного провадження, особа, яка сприяє розгляду справи; 4) контактний номер телефону та адреса електронної пошти адміністративного органу, прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності) посадової особи адміністративного органу, яка розглядає справу; 5) інші відомості (за потреби).
Відсутність запрошеного належним чином учасника адміністративного провадження, особи, яка сприяє розгляду справи, не перешкоджає вчиненню процедурних дій, якщо це не впливає на належний розгляд справи.
Справа розглядається уповноваженою особою не пізніше 30 календарних днів з дня оформлення протоколу, зазначеного у пункті 2 цього Порядку (п. 6 Порядку №693).
Справа розглядається без участі суб`єкта реклами або його представника у разі його неявки за умови його поінформування відповідно до пункту 5 цього Порядку та ненадходження від нього клопотання про перенесення дати та часу розгляду справи, зазначеного в пункті 7 цього Порядку (п. 9 Порядку №693).
У разі наявності підстав для накладення штрафу за результатами розгляду справи уповноважена особа приймає рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу (п. 16 Порядку №693).
Рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу оформлюється у двох примірниках, один з яких залишається в уповноваженої особи, що розглядала справу, другий - вручається суб`єкту реклами або його представникові, про що на першому примірнику такого рішення робиться відповідна позначка, засвідчена підписом суб`єкта реклами або його представника. У разі розгляду справи без участі суб`єкта реклами або його представника рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу надсилається суб`єкту реклами поштовим відправленням, технічними засобами електронних комунікацій протягом трьох робочих днів з дня його прийняття (п.17 Порядку №693).
Виходячи з системного аналізу положень ст.26 Закону №270/96-ВР, п.9-11 Порядку №693, у провадженні в справах про порушення законодавства про рекламу оформляються такі процесуальні документи: протокол про порушення законодавства про рекламу, рішення про початок розгляду справи за ознаками про порушення законодавства про рекламу, протокол засідання та рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу.
Заперечення чи застереження щодо неналежного оформлення вказаних вище документів, їх направлення/отримання у спірних правовідносинах позивачем в ході судового розгляду не висловлено.
Натомість, підставою звернення позивача до суду слугувала хибність, на його думку, висновку відповідача щодо розміщення саме зовнішньої реклами.
З даного приводу, суд вказує на таке.
Відповідно до ст. 1 Закону №270/96-ВР, внутрішня реклама - реклама, що розміщується всередині будинків, споруд, у тому числі в кінотеатрах і театрах під час, до і після демонстрації кінофільмів та вистав, концертів, а також під час спортивних змагань, що проходять у закритих приміщеннях, крім місць торгівлі (у тому числі буфетів, кіосків, яток), де може розміщуватись інформація про товари, що безпосередньо в цих місцях продаються; зовнішня реклама - реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях - рекламоносіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг.
Згідно зі ст.1 Закону №270/96-ВР, реклама - це інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару.
Судом досліджені наявні у справі докази фото-фіксації розміщених конструкцій, та встановлено, що це є інформацією для споживача з повідомленням про можливість отримання позики у готівковій та безготівковій формах.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 7 Закону №270/96-ВР, основними принципами реклами є: законність, точність, достовірність, використання форм та засобів, які не завдають споживачеві реклами шкоди.
Приймаючи рішення по суті спору, суд враховує, що в Законі №270/96-ВР міститься ідентифікація реклами та чітке розмежування, що не є рекламою та може розміщуватись на зовнішній стороні магазину.
Так, відповідно до ч.6 ст. 9 Закону України «Про рекламу», вивіска чи табличка з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать цій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщена на внутрішній поверхні власного чи наданого у користування особі приміщення, на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу в таке приміщення, не вважається рекламою.
Отже, ч.6 ст. 9 Закону України «Про рекламу» визначено вичерпний перелік елементів, які можуть бути розміщені на зовнішній стороні магазину та не вважатись рекламою.
Верховний Суд у постанові від 26.11.2019 у справі №461/6414/17 зазначив, що розміщення зазначеної інформації на спеціальній конструкції на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг є зовнішньою рекламою, яка містить відомості про один з видів діяльності банку та про комерційні курси валют, які пропонуються до обміну в конкретному банку як установі, має на меті сформувати або підтримати обізнаність невизначеного кола осіб та їх інтерес щодо запропонованих валютно- обмінних операцій для отримання прибутку від вказаних операцій. Місцевий адміністративний суд зробив обґрунтований висновок про те, що метою встановлення спеціальної конструкції з курсами обміну валют банку є саме реклама продукту (послуг), пропонованих банком, в даному випадку комерційного курсу купівлі-продажу певних валют, спрямована саме на невизначене коло осіб для досягнення лише мети інформування обмеженого кола.
У справі №405/4704/15-а (2-а/405/85/16) Верховний Суд у постанові від 27.02.2020 зробив висновок, що об`єкти, які містять інформацію про особу, та товари - лікарські засоби - «Аптека», розміщені на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях - рекламоносіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання є зовнішньою рекламою у розумінні Закону України «Про рекламу», а тому на них поширюється дія Закону України «Про рекламу», а також Типових правил.
Верховний Суд у постанові від 28.02.2019 у справі №149/2498/17 зазначив, що реклама - це інформація, а вивіска (табличка) - спосіб розміщення інформації. Вивіска (табличка) може мати як рекламний характер, так і інформаційний. Різниця полягає у змісті інформації, а не способі її представлення.
При цьому, приписи Закону №270/96-ВР визначають, що вивіска чи табличка, які не відносяться до рекламних, мають відповідати таким умовам: місце розміщення (на внутрішній поверхні власного чи наданого у користування особі приміщення, на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу в таке приміщення); зміст (інформація про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать цій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи).
Виходячи з наведеного, суд доходить висновку, що розміщені позивачем рекламні конструкції з написом: «Гроші. Готівкою або на карту. sgroshi.com.ua. 0 800 20 10 50», а також візуальне зображення віяла з тисячегривневих купюр, є рекламою у розумінні Закону №270/96-ВР та містить заклик щодо отримання позики у готівковій та безготівковій формах.
Отже, судом встановлено правомірність прийнятого відповідачем рішення № 000211 від 28.11.2025 про накладення штрафу за порушення вимог законодавства про рекламу.
Враховуючи викладене, беручи до уваги, що відповідачем вжито всіх можливих заходів для розгляду справи про порушення законодавства про рекламу стосовно ТОВ «Споживчий центр», витребувало відповідні пояснення та документи щодо виявленого порушення, а тому при винесенні рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу діяв обґрунтовано, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
При цьому, суд відхиляє як безпідставне та необґрунтоване твердження позивача про те, що зображення, які розміщенні на спірних конструкціях, є його товарними знаками згідно зі свідоцтвами на знак для товарів і послуг № НОМЕР_3 та № НОМЕР_1 , оскільки матеріалами судової справи стверджується, що вони є відмінними та збігаються лише частково.
Також, суд відхиляє твердження позивача про неправильне визначення відповідачем розміру штрафу, з огляду на таке.
Матеріалами справи стверджується, що позивач надав на адресу відповідача письмову інформацію щодо достовірної вартості розповсюдження реклами. Відповідно до видаткової накладної від 30.10.2017 № 129 позивачем було оплачено десять інформаційних носіїв «Швидкогроші» по ціні 100 грн. з ПДВ за одиницю. Враховуючи цю інформацію, вартість двох рекламних інформаційних носіїв становить 200 грн. з ПДВ. 
Відповідно до ч.5 ст.27 Закону №270/96-ВР, вартість розповсюдженої реклами визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості без урахування суми внесених (нарахованих) податків, зборів (обов`язкових платежів), які встановлені Податковим кодексом України . 
Отже, загальна вартість розповсюдженої реклами на рекламних конструкціях складає 166,67 грн без урахування суми внесених (нарахованих) податків, зборів (обов`язкових платежів), які встановлені Податковим кодексом України, тобто без ПДВ. 
Під час засідання стосовно справи про порушення законодавства про рекламу, яке було оформлене відповідним протоколом від 28.11.2025, було встановлено, що дане порушення законодавства про рекламу позивачем вчинено повторно протягом року, оскільки до нього вже застосовувались штрафні санкції згідно рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу від 04.09.2025 № 000152 та згідно рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу від 02.10.2025 № 000176. 
Відтак, враховуючи вищевказані факти, зокрема за порушення порядку розповсюдження реклами (розміщення зовнішньої реклами без дозволу, що надається виконавчим органом Рівненської міської ради) та за повторне вчинення порушень протягом року, до позивача по даній справі було застосовано штрафну санкцію у розмірі 1666,70 грн. (166,67 х 5 = 833.35; 833,35 х 2 = 1666,70).
Частинами першою, другою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
За приписами частини першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своєї бездіяльності та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що встановлені у справі обставини спростовують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а тому в задоволенні позову належить відмовити повністю.
Підстави для вирішення судом питання про розподіл судових витрат між сторонами у відповідності до статті 139 КАС України відсутні. 
Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
В И Р І Ш И В :

В задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до Головного управління Держпродспоживслужби в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу №000211 від 28.11.2025, - відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду. 
Повний текст рішення складений 13 березня 2026 року 
Учасники справи:
Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" (вул. Саксаганського, 133А, м. Київ, 01032, ЄДРПОУ/РНОКПП 37356833) 
Відповідач - Головне управління Держпродспоживслужби в Рівненській області (вул. Малорівненська, 91, м. Рівне,Рівненський р-н, Рівненська обл., 33025, ЄДРПОУ/РНОКПП 40309748) 

Суддя       Н.В. Друзенко