Справа № 127/35506/25
Провадження № 2/127/8188/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)

15 квітня 2026 року	місто Вінниця	

Вінницький міський суд Вінницької області 
в складі: головуючого судді Федчишена С.А.,
при секретарі Підвисоцькій О.Ю., за участю позивача ОСОБА_1 , розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , як законного представника ОСОБА_3 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття із зареєстрованого місця проживання, -
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття із зареєстрованого місця проживання. Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 . У вказаній квартирі проживає тільки позивачка, разом з тим у квартирі також зареєстровані її донька ОСОБА_4 та її онука ОСОБА_3 . З серпня 2018 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 переїхали на постійне місце проживання закордон та не проживають у спірній квартирі понад 8 років без поважних причин. Відповідачі не проживають у даній квартирі досить великий період часу, рішення про виїзд на інше місце проживання за іншою адресою прийняли самостійно, комунальні платежі не сплачують, в утриманні житла участі не беруть, особистих речей у квартирі не мають, квартирою не цікавляться, з будь – якими вимогами про усунення перешкод у користуванні житловим будинком в установленому законом порядку не зверталися. Враховуючи викладене, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання особи є належними способами захисту порушених прав ОСОБА_1 .
Ухвалою суду від 25.11.2025 відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 
25.12.2025 на адресу суду від Служби у справах дітей Вінницької міської ради, надійшов висновок щодо доцільності/недоцільності визнання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття її з задекларованого/зареєстрованого місця проживання, відповідно до якого, орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає за доцільне визнати дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 та зняття її з реєстрації місця проживання за вказаною адресою. (а.с. 47-48)
Ухвалою суду від 18.03.2026 підготовче провадження по справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті.
В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, посилаючись на підстави, викладені у позові, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечувала.
Відповідачі в судові засідання жодного разу не з`явилися, будучи повідомленими належним чином про дату, час і місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному сайті Судова влада України, причини неявки суд не повідомили, відзив на позов не надали.
В судове засідання представник третьої особи не з`явилась, про дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, звернулась до суду з заявою, в якій просила розгляд справи провести за відсутності представник третьої особи. Підтримала висновок органу опіки та піклування Вінницької міської ради від 18.12.2025 №01/00/011/76407. (а.с. 63-64)
Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, якщо відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи по суті повідомлений завчасно і належним чином, причин неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав, то за згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.
Тому, суд на підставі ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, постановляє заочне рішення.
Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивачки, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідно до Договору купівлі – продажу квартири від 27.11.2012, посвідченого Родіоновою Н.В., приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №6102, ОСОБА_1 прийняла у власність (купила) квартиру АДРЕСА_1 . (а.с.15)
Згідно технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_1 , інвентаризаційна справа №16217 реєстровий номер 667/17582 від 19.12.2012, власником є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а.с. 12-14)
З копії паспорта серія НОМЕР_1 встановлено, що зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 з 26.12.2012 є АДРЕСА_2 . (а.с. 7-8)
Відповідно до довідки, виданої 27.10.2025 №1140 МКП «Управляюча компанія «ЖИТЛО-ГАРАНТ», в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровано 3 осіб: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 20)
Згідно з інформаційною довідкою з реєстру Вінницької міської територіальної громади про реєстрацію місця проживання від 17.11.2025 №36283, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 26.12.2012. (а.с. 39)
Відповідно до інформаційної довідки з реєстру Вінницької міської територіальної громади про реєстрацію місця проживання від 17.11.2025 №36284, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 22.06.2017 (а.с. 41)
Як вбачається з копії паспорта № НОМЕР_2 виданого «ГУ МВД РОССИИ ПО Г. МОСКВЕ» 15.04.2025, ОСОБА_3 з 06.04.2022 зареєстрована в АДРЕСА_3 (а.с. 23)
Відповідно до копії паспорта № НОМЕР_3 виданого «ГУ МВД РОССИИ ПО Г. МОСКВЕ» 10.02.2025, ОСОБА_2 з 06.04.2022 зареєстрована в АДРЕСА_3 (а.с. 26)
Згідно з ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
За ч. 2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Приписами статті 379 Цивільного кодексу України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них.
За змістом статті 310 ЦК України, фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до частини 4 статті 311 ЦК України фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.
Згідно з ч. 1 статті 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Відповідно до статті 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
За змістом абз. 1 п. 10 Постанови Пленуму ВСУ №2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Згідно з правовим висновком Верховного Суду у постанові від 24.10.2018 у справі № 490/12384/16-ц, особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.
Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.
Аналізуючи отримані по справі докази в їх сукупності, встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не проживають за місцем реєстрації, відповідачі не сплачують комунальні послуги та не несуть будь-яких витрат на утримання житла. 
У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09.12.2020 у справі № 209/2642/18 підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.
Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача про визнання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою за адресою АДРЕСА_2 .
За таких обставин, з огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою за адресою АДРЕСА_2 , підлягають задоволенню.
При цьому, приймаючи рішення у даній справі суд звертає увагу позивача на те, що відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Таким чином, рішення суду про визнання відповідачів такими, що втратили право на користування квартирою є достатньою правовою підставою для зняття їх з реєстрації проживання за цією адресою та внесення відповідних змін до Реєстру територіальної громади щодо відомостей про проживання.
За правилами ст. 133,141 ЦПК України понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст. 5-8, 12-19, 23, 89, 128, 131, 136, 141, 197, 206, 258-259, 263-265, 268, 280-283 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою за адресою АДРЕСА_2 .
В задоволенні решти вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 211 грн. 20 коп. 

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини, в той же строк з дня складання повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення суду складено 16.04.2026.

СУДДЯ: