КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 березня 2026 року м. Київ справа №320/8936/24
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кочанової П.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,-
ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Хмельницькій області, в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області форми «Ф» від 05.07.2023 № 432558-2408-2225-UA68040090000087566 у сумі 53051,37 грн.;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області форми «Ф» від 05.07.2023 № 432558-2408-2225-UA68040090000087566/2022 у сумі 46131,62 грн.;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області форми «Ф» від 05.07.2023 № 432558-2408-2225-UA68040090000087566/2021 у сумі 1937,84 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що приймаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення контролюючим органом не враховано, що земельна ділянка, за яку контролюючим органом нараховано грошове зобов`язання використовується позивачем у провадженні господарської діяльності, при цьому, позивач зазначила, що перебуває на спрощеній системі оподаткування та є платником єдиного податку, які за підпунктом 297.1.4 пунктом 297.1 статті 297 Податкового кодексу України звільнені від обов`язку нарахування, сплати, та подання податкової звітності з податку на майно в частині земельного податку, а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення є необґрунтованими, протиправними та підлягають скасуванню, а також зазначає, що в порушення вимог діючого законодавства контролюючим органом не дотримано вимог щодо надсилання позивачу повідомлень-рішень.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20 березня 2024 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.
Відповідач позов не визнав, надав відзив на позовну заяву, в якому останній стверджує про правомірність прийнятих ним податкових повідомлень-рішень, зокрема, на тих підставах, що спірна земельна ділянка не визначена позивачем, як об`єкт оподаткування, що використовується у господарській діяльності, довідка за формою 20-ОПП «відомості про об`єкти оподаткування» до контролюючого органу не подавалася, а також наполягає, що формування та направлення оскаржуваних ППР здійснювались податковим органом відповідно до вимог діючого податкового законодавства, на цих підставах відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
Одночасно з відзивом відповідачем надано клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження з викликом сторін.
Вирішуючи питання про наявність підстав для розгляду адміністративної справи в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін, суд зазначає таке.
За змістом норм ч. 1, 2 ст. 12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.
Пунктом 10 ч. 6 ст. 12 КАС України передбачено, що для цілей цього Кодексу справами незначної складності є також інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 260 КАС України, питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.
Відповідно до статті 262 Кодексу встановлено, зокрема, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін:
1) у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу;
2) якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.
Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.
Водночас відповідач у клопотанні про розгляд справи за правилами загального позовного провадження з викликом сторін не зазначив жодних обставин, які б давали підстави стверджувати, що повне та всебічне з`ясування усіх обставин у справі потребує проведення судового засідання чи заслуховування пояснень сторін. Крім того, у даному клопотанні не зазначено, встановлення яких обставин у справі є неможливим шляхом аналізу письмових доказів і пояснень та вимагає проведення судового засідання.
Розглянувши клопотання відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження із викликом сторін, матеріали справи, беручи до уваги предмет та підстави позову, обставини, якими учасники справи обґрунтовують свої вимоги та заперечення, характер спірних правовідносин, обсяг та характер доказів у справі, суд вважає, що підстави для розгляду справи за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін відсутні, а тому варто відмовити у задоволенні даного клопотання.
Дослідивши наявні у матеріалах справи докази та з`ясувавши обставини справи, суд виходить з наступного.
Позивач: фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , податкова адреса: АДРЕСА_1 , зареєстрована фізичною особою-підприємцем з 02.03.2021, що підтверджується копією Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця № НОМЕР_3 Серії В02, є платником єдиного податку. Перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у м.Києві (Печерська ДПІ) як фізична особа - підприємець, платник єдиного податку II групи, основний код виду економічної діяльності (КВЕД) - Виробництво іншого трикотажного та в`язаного одягу (14.39), інші види: 14.13 виробництво іншого верхнього одягу, 46.42 Оптова торгівля одягом і взуттям, 55.10 Діяльність готелів і подібних засобів тимчасового розміщування, 56.10 Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна ОСОБА_1 є власником, зокрема, об`єкта нежитлової нерухомості: комплекс-швейна фабрика загальною площею 7 338,6 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_2 ; а також земельної ділянки з кадастровим номером 6820910100:01:015:0036, площею 1,59 га., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-9901854692021 від 02.10.2021 земельна ділянка з кадастровим номером 6820910100:01:015:0036, площею 1,59 га., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 належить до земель з цільовим призначенням 11.03, категорія земель: землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.
Означена земельна ділянка належить ОСОБА_1 , як переможцю електронних торгів з реалізації належного боржнику комплексу швейної фабрики, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , яка розташована на цій земельній ділянці.
Вказані факти підтверджуються копією Акту про проведення електронних торгів від 26.07.2016, копією свідоцтва про право власності на комплекс - швейна фабрика, посвідченим приватним нотаріусом Волочиського районного нотаріального округу Хмельницької області Серія НВХ № 538895, зареєстрованого в Реєстрі за № 1490.
5 липня 2023 року Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області були прийняті наступні податкові повідомлення-рішення: форми «Ф» № 432558-2408-2225-UA68040090000087566 у сумі 53051,37 грн.; форми «Ф» від 05.07.2023 № 432558-2408-2225-UA68040090000087566/2022 у сумі 46131,62 грн.; форми «Ф» від 05.07.2023 № 432558-2408-2225-UA68040090000087566/2021 у сумі 1937,84 грн.
Означені податкові повідомлення-рішення було направлено на податкову адресу ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_1 , проте не отримано останньою, у зв`язку із чим були повернуті контролюючому органу із відміткою на поштовому відправленні «за закінченням терміну зберігання», що підтверджується корінцем рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, наявного в матеріалах справи.
Позивач не зазначає підстав з яких оскаржувані ППР не було нею отримано, проте зазначає, що її представник, 25.08.2023, звертався до контролюючого органу із адвокатським запитом щодо встановлення факту існування будь-яких прийнятих рішень контролюючим органом стосовно ОСОБА_1 .
На вказаний запит Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області було надано відповідь від 01.09.2023 вих.№ 10672/6/22-01-24-12, в якій останню було повідомлено про факт формування контролюючим органом податкових повідомлень-рішень: форми «Ф» від 05.07.2023 № 432558-2408-2225- НОМЕР_2 у сумі 53051,37 грн.; форми «Ф» від 05.07.2023 № 432558-2408-2225-UA68040090000087566/2022 у сумі 46131,62 грн.; форми «Ф» від 05.07.2023 № 432558-2408-2225-UA68040090000087566/2021 у сумі 1937,84 грн., а також роз`яснено, що ці ППР було прийнято, зокрема, на підставі інформації, що надіслана листом Волочиської міської ради від 05.07.2023 № 1303/11-12/1, щодо земельних ділянок, які, відповідно до договорів купівлі продажу продані фізичним особам, а також повідомлено, що означені повідомлення-рішення було направлено на податкову адресу ОСОБА_1 , проте не отримані нею. 
15.09.2023 представник Червонюк Галини Василівни звернувся із адвокатським запитом до Головного управління ДПС у Хмельницькій області щодо надання контролюючим органом прийнятих ним ППР.
На вказаний адвокатський запит Головне управління ДПС у Хмельницькій області надало відповідь від 21.09.2023 вих. №11787/6/22-01-24-12, до якої було додано копії податкових повідомлень-рішень від 05.07.2023 № 432558-2408-2225-UA68040090000087566 у сумі 53051,37 грн.; № 432558-2408-2225-UA68040090000087566/2022 у сумі 46131,62 грн.; № 432558-2408-2225-UA68040090000087566/2021 у сумі 1937,84 грн.
25.09.2023 представник позивача звернулась до Головного управління ДПС у Хмельницькій області із адвокатським запитом, у якому просила відповідача надати належним чином засвідчену копію листа Волочиської міської ради від 05.07.2023 № 1303/11-12-16 з усіма додатками, при цьому, 23.09.2023 представник позивача зверталась до Головного управління ДПС у Хмельницькій області із адвокатським запитом щодо надіслання контролюючим органом податкових повідомлень-рішень засобами поштового зв`язку, оскільки раніше направлені ППР на електронну адресу не є читабельними.
В результаті отримання копій податкових повідомлень-рішень від 05.07.2023 № 432558-2408-2225-UA68040090000087566 у сумі 53051,37 грн.; № 432558-2408-2225-UA68040090000087566/2022 у сумі 46131,62 грн.; № 432558-2408-2225-UA68040090000087566/2021 у сумі 1937,84 грн., не погоджуючись з вказаними рішеннями контролюючого органу, позивач звернулася до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, визначає Податковий кодекс України.
Відповідно до підпункту 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 ПК України земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу).
У розумінні підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Згідно підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Справляння плати за землю здійснюється відповідно до положень розділу ХIII ПК України.
Так, відповідно до підпунктів 269.1.1 та 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 ПК України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.
В силу вимог підпункту 270.1.1 та 270.1.2 пункту 270.1 статті 270 ПК України об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.
Таким чином, обов`язок платника податку сплачувати плату за землю виникає у власників та землекористувачів з дня виникнення права власності або користування земельною ділянкою.
При цьому, для цілей оподаткування земельним податком особа повинна мати статус землевласника/землекористувача, набутого в порядку, встановленому Земельним кодексом України.
Положеннями частин 1 та 2 статті 120 ЗК України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Аналогічні положення закріплені в ч. 1 ст. 377 Цивільного кодексу України.
Тобто, особа - власник нежилого приміщення (його частини) є платником земельного податку з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.
Між тим, за приписами пункту 286.1 статті 286 ПК України, підставою для нарахування земельного податку, є дані державного земельного кадастру.
Згідно пункту 287.6 статті 287 ПК України, при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.
Аналіз наведених норм дає можливість визначити, хто саме є платником земельного податку, що є об`єктом оподаткування, з якого моменту виникає (набувається, переходить) обов`язок сплати цього податку, подію (явище), з якою припиняється його сплата, умови та підстави сплати цього платежу у разі вчинення правочинів із земельною ділянкою чи будівлею (її частиною), які на ній розташовані.
В розумінні зазначених норм, обов`язок зі сплати земельного податку для фізичної особи - власника чи користувача земельної ділянки залишається незмінним незалежно від реалізації цією особою певних наданих їй правомочностей, як-от набуття нею статусу суб`єкта господарювання, діяльність якого пов`язана з використанням земельної ділянки або без такого.
Відповідно до пункту 291.3 статті 291 ПК України, юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.
Згідно з пунктом 291.2 статті 291 ПК України, спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.
Пунктом 269.2 статті 269 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що особливості справляння податку суб`єктами господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, встановлюються главою 1 розділу XIV цього Кодексу.
Відповідно до підпункту 4 пункту 297.1 статті 297 ПК України, платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на майно (в частині земельного податку), крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва.
Таким чином, у значенні наведених норм права спрощена система оподаткування не звільняє суб`єкта господарювання від виконання податкових зобов`язань зі сплати податків, встановлених у пункті 297.1 частини 297 Податкового кодексу України, а запроваджує інші умови, порядок та механізм їх сплати, а також встановлює можливість відновлення їх сплати на загальних підставах у разі недотримання умов оподаткування за спрощеною системою.
Умовою несплати земельного податку за зазначеною системою оподаткування є те, що суб`єкт господарювання, який є власником чи користувачем земельної ділянки, використовує цю землю для проведення господарської діяльності.
Таким чином, факт використання позивачем, як платником податку спрощеної системи оподаткування, земельної ділянки та будівлі у господарській діяльності, вказує на звільнення від обов`язку сплати земельного податку згідно підпункту 297.1.4 пункту 297.1 статті 297 Податкового кодексу України.
З наявних матеріалів справи, а саме відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна ОСОБА_1 є власником, зокрема, об`єкта нежитлової нерухомості: комплекс-швейна фабрика загальною площею 7 338,6 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_2 ; а також земельної ділянки з кадастровим номером 6820910100:01:015:0036, площею 1,59 га., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .
У якості доказів здійснення господарської діяльності позивачем надано суду Договір на переробку давальницької сировини від 15.12.2020, укладений між ФОП ОСОБА_1 (виконавець) та ТОВ «Т-СТИЛЬ» (замовник), відповідно до якого виконавець зобов`язується виготовити продукцію - текстильні вироби з сировини (тканини) замовника, а також: Додаткову угоду № 1 до Договору на переробку давальницької сировини, Акт прийому-передачі № 1 від 25.02.2021, рахунок на оплату № 2230 від 13.05.2022, Додаток № 2 від 05.03.2021 до Договору на переробку давальницької сировини від 15.12.2020, акт прийому-передачі продукції від 14.04.2021 № 2, рахунок на оплату № 2298 від 18.05.2022, Додаток № 3 від 12.04.2021 до Договору на переробку давальницької сировини від 15.12.2020, акт прийому-передачі продукції від 27.05.2021 № 3, рахунок на оплату № 2321 від 22.05.2022; Додаток № 4 від 03.06.2021 до Договору на переробку давальницької сировини від 15.12.2020, акт прийому-передачі продукції від 30.06.2021 № 4, рахунок на оплату № 2359 від 27.05.2022; Додаток № 5 від 08.07.2021 до Договору на переробку давальницької сировини від 15.12.2020, акт прийому-передачі продукції від 30.08.2021 № 5, рахунок на оплату № 2374 від 31.05.2022; Додаток № 6 від 18.08.2021 до Договору на переробку давальницької сировини від 15.12.2020, акт прийому-передачі продукції від 18.10.2021 № 6, рахунок на оплату № 2401 від 01.06.2022; Додаток № 7 від 25.10.2021 до Договору на переробку давальницької сировини від 15.12.2020, акт прийому-передачі продукції від 29.12.2021 № 7, рахунок на оплату № 2415 від 03.06.2022; Додаток № 8 від 10.01.2022 до Договору на переробку давальницької сировини від 15.12.2020, акт прийому-передачі продукції від 07.02.2022 № 8, рахунок на оплату № 2465 від 05.06.2022 ; Додаток № 9 від 07.02.2021 до Договору на переробку давальницької сировини від 15.12.2020, акт прийому-передачі продукції від 23.02.2022 № 9, рахунок на оплату № 2486 від 07.06.2022; Додаток № 10 від 21.03.2022 до Договору на переробку давальницької сировини від 15.12.2020, акт прийому-передачі продукції від 18.04.2022 № 10, рахунок на оплату № 2523 від 29.07.2022; Додаток № 11 від 21.04.2022 до Договору на переробку давальницької сировини від 15.12.2020, акт прийому-передачі продукції від 15.05.2022 № 11, рахунок на оплату № 2581 від 17.08.2022; Додаток № 12 від 27.05.2022 до Договору на переробку давальницької сировини від 15.12.2020, акт прийому-передачі продукції від 27.07.2022 № 12, рахунок на оплату № 2672 від 01.09.2022; Додаток № 13 від 01.09.2022 до Договору на переробку давальницької сировини від 15.12.2020, акт прийому-передачі продукції від 11.10.2022 № 13, рахунок на оплату № 2715 від 11.10.2022, рахунок на оплату № 2785 від 20.10.2022; Додаток № 14 від 11.10.2022 до Договору на переробку давальницької сировини від 15.12.2020, акт прийому-передачі продукції від 10.11.2022 № 14, рахунок на оплату № 2832 від 10.11.2022, рахунок на оплату № 2831 від 10.11.2022; Додаток № 15 від 22.12.2022 до Договору на переробку давальницької сировини від 15.12.2020, акт прийому-передачі продукції від 28.12.2022 № 15, рахунок на оплату № 9 від 01.01.2023; Додаток № 16 від 10.01.2023 до Договору на переробку давальницької сировини від 15.12.2020, акт прийому-передачі продукції від 31.01.2023 № 16, рахунок на оплату № 25 від 13.04.2023; Додаток № 17 від 31.01.2023 до Договору на переробку давальницької сировини від 15.12.2020, акт прийому-передачі продукції від 27.02.2023 № 17, рахунок на оплату № 26 від 13.04.2023; Додаток № 18 від 27.02.2023 до Договору на переробку давальницької сировини від 15.12.2020, акт прийому-передачі продукції від 29.03.2023 № 18, рахунок на оплату № 37 від 18.05.2023; Додаток № 19 від 29.03.2023 до Договору на переробку давальницької сировини від 15.12.2020, акт прийому-передачі продукції від 28.04.2023 № 19, рахунок на оплату № 44 від 02.06.2023; Додаток № 20 від 28.04.2023 до Договору на переробку давальницької сировини від 15.12.2020, акт прийому-передачі продукції від 15.05.2023 № 20, рахунок на оплату №53 від 104.07.2023, рахунок на оплату № 54 від 04.07.2023; Додаток № 21 від 15.05.2023 до Договору на переробку давальницької сировини від 15.12.2020, акт прийому-передачі продукції від 04.07.2023 № 21, рахунок на оплату № 55 від 04.07.2023, рахунок на оплату № 56 від 04.07.2023, рахунок на оплату № 57 від 04.07.2023, а також платіжні інструкції: № 13187 від 27.05.2022, № 13214 від 28.05.2022, № 13399 від 03.06.2022, № 13400 від 03.06.2022, № 13693 від 09.06.2022, № 13694 від 09.06.2022, № 14137 від 24.06.2022, № 14211 від 29.06.2022, № 14622 від 12.07.2022, № 14663 від 13.07.2022, № 15205 від 29.07.2022, № 15734 від 17.08.2022, № 16270 від 02,09.2022, № 17675 від 11.10.2022, № 17977 від 20.10.2022, № 65965 від 10.11.2022, № 65964 від 10.11.2022, № 67866 від 11.01.2023, № 66529 від 14.04.2023, № 66528 від14.04.2023, № 67487 від 19.05.2023, № 67841 від 02.06.2023, № 68785 від 07.07.2023, № 68663 від04.07.2023, № 68721 від 05.07.2023, № 68771 від 07.07.2023, № 68773 від 216250,00 грн., 
Судом встановлено, що позивачем у заяві про застосування спрощеної системи оподаткування від 27.09.2023 (яка була прийнята контролюючим органом, згідно квитанції № 2) вказано види економічної діяльності згідно з КВЕД: 14.39 виробництво іншого трикотажного та в`язаного одягу, 14.13 виробництво іншого верхнього одягу, 46.42 оптова торгівля одягом і взуттям, 55.10 діяльність готелів і подібних засобів тимчасового розміщування, 56.10 діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування, при цьому, 28.12.2022 ОСОБА_1 до ГУ ДПС у Хмельницькій області довідку за Формою 20-ОПП щодо нерухомого об`єкта Фабрики, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , а також, зокрема, 12.04.2022 та 02.09.2023 було подано декларацію платника єдиного податку фізичної особи-підприємця
Проаналізувавши надані суду докази, судом встановлено, що у підприємницькій діяльності позивача використовувалась споруда (Фабрика), яка знаходиться на земельній ділянці. 
Фактично в господарській діяльності позивача використовуються належні приміщення, а не земельна ділянка. Доказів використання саме земельної ділянки у господарській діяльності, ОСОБА_1 не надала, форма 20-ОПП «відомості про об`єкти оподаткування» до контролюючого органу не подавалась.
Отже, доводи позивача про те, що вона звільнена від сплати земельного податку, у зв`язку з тим, що вона є суб`єктом господарювання та перебуває спрощеній системі оподаткування та використовує належну їй на праві власності земельну ділянку в господарській діяльності не підтвердились.
При цьому, суд зазначає, що позивач не оспорює порядку розрахунку та визначення суми податкового зобов`язання з земельного податку.
На підставі наведеного суд дійшов висновку про обґрунтованість прийняття Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області податкових повідомлень-рішень форми «Ф» від 05.07.2023 № 432558-2408-2225-UA68040090000087566 у сумі 53051,37 грн.; форми «Ф» від 05.07.2023 № 432558-2408-2225-UA68040090000087566/2022 у сумі 46131,62 грн.; форми «Ф» від 05.07.2023 № 432558-2408-2225-UA68040090000087566/2021 у сумі 1937,84 грн. та як наслідок, відсутність підстав для їх скасування.
Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постанові від 22.04.2024 у справі №560/2530/22 та від 17.04.2024 у справі № 826/17360/16.
Щодо доводів позивача стосовно неналежного направлення податкових повідомлень-рішень, суд зазначає, що відповідно до приписів п.42.4 ст. 42 Податкового кодексу України, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Обов`язку контролюючого органу щодо направлення платнику податків, зокрема податкового повідомлення - рішення та податкової вимоги у спосіб, визначений статтями 42,58 Податкового кодексу України, кореспондує також і обов`язок такого платника добросовісно ставитись до отримання відповідної кореспонденції (у разі застосування пунктів 42.4, 58.3) від органів ДПС України.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 08.02.2024 у справі № 600/5156/21-а.
Жодна норма податкового законодавства не зобов`язує податковий орган здійснювати заходи для з`ясування причин невручення податкових повідомлень-рішень, чи для вжиття додаткових заходів (як-то електронні засоби зв`язку, кур`єрська доставка тощо) щодо вручення податкової вимоги.
Аналогічний висновок наведено у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 27.11.2023 у справі №640/24273/19.
У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що податковим органом надіслано податкові повідомлення-рішення або податкову вимогу в порядку встановленому законом, платник податків має спростовувати ці доводи.
З наявних матеріалів справи судом встановлено, що відповідачем направлялись податкові повідомлення-рішення на податкову адресу позивача, проте не були отримані нею.
Пояснень стосовно підстав не отримання позивачем оскаржуваних повідомлень рішень, з огляду на викладене, суд відхиляє доводи позивача щодо порушення контролюючим органом процедури направлення податкових повідомлень-рішень.
Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.
Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч. 2 ст.2 КАС України).
Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи викладене, на підставі оцінки поданих доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи та системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позовна заява необґрунтована та задоволенню не підлягає.
Відповідно до частини першої статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Оскільки адміністративний позов не підлягає задоволенню, відсутні підстави для вирішення питання щодо розподілу судових витрат.
Керуючись ст.ст. 72-77, 139, 243 246 Кодексу адміністративного судочинства України суд,-
В И Р І Ш И В:
У задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено та підписано 31 березня 2026 року.

Суддя Кочанова П.В.