Справа №:755/18503/23
Провадження №: 2/755/270/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"11" лютого 2026 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі: 
головуючого судді - Катющенко В.П.
при секретарях - Онопрійчук Д.П., Мовчан А.С.
за участю: позивача - ОСОБА_1 
представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 
представників відповідача ГУ НП у м. Києві - Ямкової Я.А., Кирилюка Є.С.
представника відповідача Дніпровської РДА в м. Києві - Стремецької А.О.
третьої особи - ОСОБА_4 
представника третьої особи Петруняка М.В. - Дем`янюка В.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Головного управління національної поліції у м. Києві, Центру надання адміністративних послуг Дніпровської районної державної адміністрації в м. Києві, Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 про поновлення права спільної сумісної власності на квартиру, - 
В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, у якому просить суд:
-визнати викладений відповідачем-1 ОСОБА_5 факт про загублення ним дублікату Свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , у заяві від 12.12.2017 - таким, що не відповідає дійсності;
-визнати викладений відповідачем-1 ОСОБА_5 факт про загублення його матір`ю ОСОБА_6 Свідоцтва на право власності на квартиру АДРЕСА_1 у його письмових поясненнях від 22.12.2017 - таким, що не відповідає дійсності;
-визнати видану відповідачем-2 Дніпровським управлінням поліції ГУНП в м. Києві відповідь від 26.12.2017 у формі письмової рекомендації про необхідність відповідачу- 1 ОСОБА_5 звернутись для отримання дублікату Свідоцтва про право власності на житло за місцем його видачі - такою що є недійсною;
-визнати розпорядження Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації №43-1/Д від 15.01.2018 «Про оформлення дублікату-2 Свідоцтва про право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 » - недійсним;
-стягнути солідарно на його користь з відповідачів 1-4 грошові кошти за сплачений ним судовий збір у загальному розмірі - 4 294,40 грн.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що на підставі дублікату «Свідоцтва про право власності на житло» від 25.12.2003, що виданий йому згідно Розпорядження ДРА Дніпровського району м. Києва № 175 від 25.04.2007 та згідно технічного паспорту, він володіє на праві приватної спільної сумісної власності в рівних долях трикімнатною квартирою АДРЕСА_1 . Інша доля цієї квартири на той час спочатку належала відповідачу-1 ОСОБА_5 . Який проживаючи в спільній квартирі разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_7 поводив себе некоректно, вчиняв відносно нього насильство психологічного характеру, за що притягався до адміністративної відповідальності. 
29.01.2018 відповідач-1 ОСОБА_5 таємно від позивача, скориставшись неналежними діями відповідачів 2-4 отримав дублікат-2 Свідоцтва про право власності на зазначену вище квартиру, в якому зазначено, що ОСОБА_5 є співвласником цієї квартири на праві сумісної або часткової власності, за якої, на його думку, він може розпоряджатися своєю часткою в ній за своїм уподобанням, індивідуально без погодження з позивачем, як іншим співвласником цього майна. ОСОБА_5 не виділивши своєї частки у спільній квартирі в натурі, не поставивши позивача до відома, самотужки відчужив свою долю третій особі-1 ОСОБА_4 , чим створив позивачу як співвласнику перешкоди у здійсненні його інтересу у користуванні чи розпорядженні цим нерухомим майном.
07.11.2019 позивач звернувся до відповідача-4 з письмовим проханням виправити неправомірно зроблений запис у дублікаті-2 від 15.01.2017, проте в задоволенні цього прохання було безпідставно відмовлено. 
Позивач зазначає, що 12.12.2017 відповідач-1 ОСОБА_5 звернувся до Дніпровського УП ГУНП в м. Києві (відповідача-2) із надуманою письмовою заявою щодо втрати ним дублікату Свідоцтва про право власності від 25.12.2003. Незважаючи на те, що позивач надав відповідачу-2 письмові пояснення, у яких спростував викладені в заяві ОСОБА_8 ( ОСОБА_9 ) факти, останній таємно від позивача 22.12.2017 змінив підставу видачі йому дублікату Свідоцтва про право власності на житло на спільну квартиру, заявивши факт, що не відповідає дійсності, а саме те, що оригінал цього Свідоцтва загубила його матір ОСОБА_6 при переїзді. Дії відповідача-2 були здійснені без належної перевірки вищезазначених фактів, та зроблено висновок, за яким ОСОБА_5 була надана рекомендація, що для відновлення втраченого документу слід звертатися за місцем його видачі.
Крім того, відповідач-1 таємно від позивача, підробив його підпис, спотворив прізвище та надав ксерокопію його паспорта, без довіреності, що надавала б йому право представляти позивача. В той же час, відповідач-3, прийнявши документи на видачу дублікату-2 Свідоцтва, належним чином не перевірив надані документи на предмет їх дійсності та сформував матеріали приватизаційної справи, котрі передав відповідачу-4, а також погодив підготовку на видачу Розпорядження № 43-1/Д від 15.01.2018 про видачу Дублікату-2 Свідоцтва про право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . За цих обставин раніше видане відповідачем-4 Розпорядження № 175 від 24.04.2007 було безпідставно скасовано. 
З викладених вище обставин, в цілях захисту інтересу позивача у спільній сумісній власності на вищезазначену квартиру, заяви відповідача-1 з підстав щодо загублення ним (чи втратою його матір`ю) копії Свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 - не відповідають дійсності. А тому видача на цій підставі рекомендації відповідача-2 про необхідність звернення ОСОБА_5 за отриманням копії цього Свідоцтва за місцем його видачі, та наступну видачу відповідачами-3,4 дублікату-2 Свідоцтва про право власності на квартиру, затвердженого Розпорядженням відповідача-4 є недійсними. 
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 13.12.2023 (головуючий суддя Арапіна Н.Є.) залишено позовну заяву без руху та надано строк для усунення недоліків.
20.12.2023 від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про залишення позовної заяви без розгляду.
25.12.2023 від позивача  ОСОБА_1 надійшло повідомлення про усунення недоліків з додатками, у якому позивач серед іншого просив не вирішувати подану ним заяву про залишення позовної заяви без розгляду та долучив нову редакцію позовної заяви (т.1 а.с.47-53).
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 03.01.2024 відкрито провадження у цій цивільній справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, учасникам справи роз`яснено право подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.
11.01.2024 від позивача надійшла заява про виправлення технічної помилки.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 17.01.2024 виправлено описку в ухвалі суду від 03.01.2024.
17.01.2024 до суду від відповідача Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві надійшов лист, у якому останнє повідомило, що не може бути стороною у цивільному процесі, оскільки статусу юридичної особи не має та повноваженнями щодо представництва інтересів держави не наділене, внаслідок чого позбавлене процесуальної можливості скористатися правами, передбаченими процесуальним законодавством (т.1 а.с. 142-145).
24.01.2024 від представника відповідача ОСОБА_2 та третьої особи ОСОБА_4 - ОСОБА_10 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі (т.1 а.с.105-107).
В обґрунтування заперечень на позов зазначив, що Дніпровським районним судом міста Києва розглядалась цивільна справа № 755/19943/19 за позовом ОСОБА_1 про визнання підстав викладених у заявах такими, що не відповідають дійсності. По даній справі позивач просив визнати обставини, які викладені в заявах ОСОБА_2 , на підставі яких Дніпровське УП ГУНП в м. Києві та Дніпровська районна в м. Києві державна адміністрація прийняла відповідні рішення, такими, що не відповідають дійсності. Однак, як зазначив суд, жодна норма діючого законодавства України цього не передбачає. Натомість, законодавством передбачено оскарження рішення, дії та бездіяльність посадових осіб, та недійсність правочину. Крім того, Дніпровським районним судом міста Києва розглядалася також цивільна справа № 755/19042/20 за позовом ОСОБА_1  про усунення порушень права власності на квартиру. В ході розгляду цієї справи судом було встановлено, що зміст Дублікату-2 є ідентичним похідному, є відтворенням тексту документа, дублікат якого видається, а саме - оригіналу Свідоцтва про право власності на житло, виданому на підставі розпорядження №59-666 від 25.12.2003. Також, представник зазначає, що підставою для відмови в задоволенні позовних вимог є та обставина, що позивач звернувся до суду з цією позовною заявою після спливу позовної давності, так як вищенаведені судові рішення, ухвалені за його позовами, підтверджують, що йому було відомо в 2017-2019 роках щодо обставин, викладених в даному позові.
30.01.2024 від представника відповідача Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації - Стремецької А.О. до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому остання просила повністю відмовити у задоволенні позовних вимог (т.1 а.с.127-133).
В обґрунтування заперечень зазначила, що позивач вже багато років постійно звертається до судових органів з заявами, та незважаючи на те, що він по-різному формулює позовні вимоги у цих заявах, вони ґрунтуються на тих самих підставах, обставинах і доказах та зводяться до спірного дубліката-2 Свідоцтва про право власності на житло. Судами всіх трьох інстанцій у різному складі суду неодноразово досліджувалися та вивчалися під час судових проваджень дублікати Свідоцтва про право власності, співвідношення часток у праві приватної власності ОСОБА_1 та його сина ОСОБА_5 , а ідентичність спірного дубліката-2 Свідоцтву про право власності на житло була встановлена достатніми, допустимими, належними та достовірними доказами. Такі встановлені обставини мають преюдиційне значення. Відповідно, встановленими обставинами справ, що вже розглядалися судами, фактично з тим самим предметом спору підтверджується те, що дії Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації щодо винесення розпорядження «Про оформлення дубліката-2 Свідоцтва про право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 » від 15.01.2018 були здійснені згідно з вимогами чинного законодавства, з дотриманням усіх підстав прийняття адміністративного акта в установленій законом формі. Такі факти доведені поза розумним сумнівом і повністю спростовують доводи позивача щодо недійсності оспорюваного розпорядження. Це обґрунтовує необхідність закриття провадження в частині заявлених вимог до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації.
12.02.2024 від позивача ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив представника відповідача ОСОБА_2 та третьої особи ОСОБА_4 - ОСОБА_10 , у якій позивач зазначив, що викладені у відзиві факти жодним чином не спростовують наведених об`єктивних обставин цього позову. В той же час, посилання представника відповідача-1 та третьої особи на факти встановлені в рішеннях Дніпровського районного суду міста Києва не є предметом розгляду цієї позовної заяви, а тому не може впливати в цій частині на судове рішення (т.1 а.с.119-121).
Цього ж дня від позивача ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив представника відповідача Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації - Стремецької А.О., у якій останній просив суд визнати недійним розпорядження Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації №43-1/Д від 15.01.2018 «Про оформлення дублікату-2 Свідоцтва про право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 ». Додатково зазначив, що викладені в ньому факти жодним чином не спростовують наведених ним об`єктивних обставин, за якими йому можна відмовити у позовних вимогах до Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації. Позивач зазначив, що дублікат-2 на Свідоцтво про право власності на житло виданий відповідачем-2 безпідставно, а розпорядженням відповідача-4 № 43-1/Д від 15.01.2018 раніш існуюче Розпорядження № 175 від 24.04.2007, було скасовано протиправно, чим створено йому як співвласнику цього нерухомого майна перешкоди у здійсненні його інтересу в користуванні чи розпорядженні спільною квартирою. Змінивши раніш існуючий режим спільної сумісної власності на невизначений законом режим - спільної сумісної або часткової власності, було грубо порушено права позивача як співвласника нерухомого майна (т.1 а.с.136-138).
14.02.2024 від позивача ОСОБА_1 надійшло клопотання про визнання явки до суду відповідача-1 ОСОБА_5 обов`язковою.
29.02.2024 від позивача ОСОБА_1 надійшло клопотання, у якому останній просив суд замінити відповідача-2 з Дніпровського УП ГУНП в м. Києві, на Головне управління Національної поліції України в м. Києві.
29.02.2024 ухвалою суду (головуючий суддя Арапіна Н.Є.), постановленою без оформлення окремого документа із зазначенням у протоколі судового засідання витребувано в Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації належним чином завірені матеріали приватизаційної справи на квартиру АДРЕСА_1 ; відмовлено у задоволенні клопотання позивача про визнання обов`язковою явки відповідача ОСОБА_5 ; замінено неналежного відповідача Дніпровське УП ГУНП в м. Києві на Головне управління Національної поліції в м. Києві; закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
27.03.2024 від представника відповідача Головного управління Національної поліції в м. Києві - Пустовіта А.Г. до суду надійшов відзив, у якому останній просив відмовити в задоволенні позовних вимог до ГУНП у м. Києві в повному обсязі (т.1 а.с.216-219). 
Обґрунтовуючи заперечення щодо позову послався на те, що відповідь, надана відповідачу-1 не є нормативно-правовим документом, який надає право на відновлення втрачених документів, а є лише заключенням за результатами розгляду звернення та повідомляє про відсутність фактичних підстав для внесення відомостей до ЄРДР, рекомендує, а не зобов`язує, в подальшому відповідачу-1 звернутися до компетентних органів для вирішення питання по суті. Крім того, Дніпровське УП ГУНП у м. Києві діяло на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, визначений чинним законодавством, тому не здійснило жодних порушень законних прав та інтересів позивача. Додатково представником відповідача подано клопотання про закриття провадження у справі в частині про визнання недійсною відповіді наданої ОСОБА_5 Дніпровським УП ГУНП у м. Києві.
22.04.2024 від представника відповідача ОСОБА_2 - Дем`янюка В.П. надійшла заява про стягнення судових витрат у сумі 5 000 грн.
17.05.2024 до суду від позивача ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив представника відповідача-2 Головного управління Національної поліції в м. Києві, у якій позивач просив суд визнати видану відповідачем-2 в особі Дніпровського управління поліції ГУНП в м. Києві відповідь від 26.12.2017 у формі письмової рекомендації про необхідність відповідачу-1 ОСОБА_5 звернутись для отримання дублікату Свідоцтва про право власності на житло за місцем його видачі - такою що є недійсною, з підстав, що зазначені в позовній заяві. Додатково зазначив, що дії відповідача-2 були здійснені без належної перевірки та 22.12.2017 безпідставно було зроблено висновок, за яким ОСОБА_5 була надана рекомендація від 26.12.2017 для відновлення втраченого документу (якого насправді у нього ніколи не було) звертатися за місцем їх видачі. І власне, саме ця рекомендація призвела до виникнення позовних вимог і до відпвідачів-3,4 (т.1 а.с.188-190).
27.05.2024 від представника відповідача Головного управління Національної поліції у м. Києві - Кирилюка Є.С. надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких останній просив суд відмовити у задоволенні позову. Додатково зазначив, що оскаржувана позивачем відповідь, надана відповідачу-1 не є нормативно-правовим документом, який надає право на відновлення втрачених документів, а є лише заключенням за результатами розгляду звернення та повідомляє про відсутність фактичних підстав для внесення відомостей до ЄРДР, рекомендує (не зобов`язує) в подальшому відповідачу-1 звернутися до компетентних органів для вирішення даного питання по суті.
30.05.2024 від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про збільшення судових витрат на загальну суму 9 294,40 грн та їх стягнення з відповідачів.
27.06.2024 від позивача ОСОБА_1 надійшло клопотання про відмову у задоволенні заяви представника відповідача-1 щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу, у якому позивач запропонував представнику відповідача-1 усунути недоліки викладені в цьому клопотанні, а у раз їх невиконання - відмовити у стягненні з позивача понесених судових витрат. Додатково просив визнати обов`язковою явку до суду для надання пояснень відповідача-1 ОСОБА_5 
17.07.2024 ухвалою суду (головуючий суддя Арапіна Н.Є.), постановленою без оформлення окремого документа із зазначенням у протоколі судового засідання відмовлено у задоволенні клопотання позивача про визнання обов`язкової явки відповідача ОСОБА_5 .
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17.07.2024 (головуючий суддя Арапіна Н.Є.) відмовлено у задоволенні клопотання Дніпровського управління поліції Головного управління національної поліції в м. Києві про закриття провадження по справі та у задоволенні клопотання Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про закриття провадження по справі.
26.07.2024 від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про усунення технічної помилки у позовній заяві, у якій останній просив внести помилково упущений підпункт до позовних вимог стосовно відповідача-3, а саме: визнати дії Центру надання адміністративних послуг Дніпровської районної державної адміністрації в м. Києві стосовно відкриття, ведення приватизаційної справи за заявою відповідача ОСОБА_5 про загублення ним дублікату Свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 від 22.12.2017 - такими, що були здійснені без належної її перевірки, а здійснена відповідачем-3 її передача до приватизаційного відділу відповідача-4 та погодження для підготовки Дніпровською районною в м. Києві державної адміністрації на видачу Розпорядження № 43-1/Д від 15.01.2018 про видачу дублікату 2 Свідоцтва про право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 - незаконними.
07.08.2024 від представника відповідача Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації - Стремецької А.О. надійшли заперечення на заяву позивача про усунення технічної помилки в позовній заяві, де остання просила відмовити у задоволенні такої заяви, оскільки остання за своєю суттю є заявою про збільшення розміру позовних вимог.
Цього ж дня на виконання протокольної ухвали суду від 29.02.2024 від Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації надійшли матеріали приватизаційної справи квартири АДРЕСА_1 .
30.10.2024 від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про зупинення розгляду справи по суті та повернення до проведення підготовчого засідання.
31.10.2024 ухвалою суду (головуючий суддя Арапіна Н.Є.), постановленою без оформлення окремого документа із зазначенням у протоколі судового засідання відмовлено у задоволенні заяви позивача про збільшення позовних вимог; задоволено клопотання позивача про витребування у Дніпровської РДА у м. Києві доказів; відмовлено у задоволенні заяви позивача про повернення на стадію підготовчого судового засідання.
04.12.2024 від представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_11 надійшла заява про долучення доказів.
06.12.2024 від представника відповідача Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації - Стремецької А.О. надійшов лист, у якому остання зазначила, протокольною ухвалою суду від 31.10.2024 було задоволено клопотання позивача про витребування у Дніпровської РДА в місті Києві копій документів приватизаційної справи, яких не вистачає. В той же час, своєю заявою від 30.10.2024 позивач приєднав до матеріалів справи документи, а саме їх фотокопії, яких, згідно з його твердженнями, не вистачає в приватизаційній справі. Зважаючи на воєнний стан та тривалий розгляд справи, з метою уникнення спроб затягування позивачем її розгляду, Дніпровська РДА в місті Києві не заперечує проти подальшого розгляду справи на підставі долучених фотокопій. 
06.01.2025 від Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації надійшло клопотання про долучення доказів.
06.02.2025 позивачем ОСОБА_1 подано письмові пояснення на запитання представника відповідача-1 та третьої особи щодо предмету спору та клопотання про застосування до його позовних вимог строку позовної давності.
Розпорядженням керівника апарату Дніпровського районного суду м. Києва №370 від 26.03.25 відповідно до п.п.2.3.50 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду, здійснено повторний автоматичний розподіл вказаної судової справи між суддями.
11.04.2025 цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Головного управління національної поліції в м. Києві, Центру надання адміністративних послуг Дніпровської районної державної адміністрації в м. Києві, Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 про поновлення права спільної сумісної власності на квартиру, була передана в провадження судді Катющенко В.П., відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.04.2025.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24.04.2025 прийнято дану цивільну справу до свого провадження головуючим суддею Катющенко В.П. та призначено справу до судового розгляду по суті.
13.05.2025 від позивача ОСОБА_1 надійшла уточнена позовна заява.
Цього ж дня від адвоката Буцан О.В. надійшла заява, у якій остання зазначила, що більше не представляє інтереси ОСОБА_1 у даній справі.
27.05.2025 від представника відповідача Головного управління Національної поліції у м. Києві - Кирилюка Є.С. надійшло клопотання про зменшення розміру витрат на оплату професійної правничої допомоги, оскільки відповідач не погоджується з визначеною позивачем сумою компенсаційних витрат на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 15 294,40 грн. Додатково просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
28.05.2025 від представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 надійшла заява, у якій остання просила проводити розгляд справи за відсутності відповідача та його представника, позовні вимоги визнаються в повному обсязі. Додатково зазначила, що відповідач відмовляється від послуг адвоката Дем`янюка В.П.
28.05.2025 від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про прийняття рішення щодо повторного проведення підготовчого засідання.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 30.05.2025 відмовлено у задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про повернення на стадію підготовчого провадження та прийняття уточненої позовної заяви.
23.06.2025 від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява, у якій останній просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Додатково зазначив, що відмовляється від послуг з надання правничої допомоги ОСОБА_10 .
27.06.2025 від позивача ОСОБА_1 надійшло клопотання про остаточне визначення обставин справи, які підлягають встановленню та визначення позовних вимог щодо предмету позову по суті, у якому останній просив ухвалити рішення про повторне проведення підготовчого засідання на якому повернутися до розгляду питання про прийняття до розгляду поданої ним уточненої позовної заяви.
20.08.2025 від позивача ОСОБА_1 надійшла письмова промова в дебатах у справі про поновлення права спільної сумісної власності на спільну квартиру.
16.09.2025 від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява, у якій останній просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Додатково зазначив, що відмовляється від послуг правової допомоги представника ОСОБА_10 згідно договору № 11 про надання послуг правової допомоги від 16.01.2024.
23.09.2025 ухвалою суду, постановленою без оформлення окремого процесуального документа із зазначенням у протоколі судового засідання, відмовлено у задоволенні клопотання позивача про остаточне визначення обставин справи та повторного проведення підготовчого судового засідання.
13.11.2025 від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява, у якій останній просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Додатково зазначив, що відмовляється від послуг правничої допомоги представника ОСОБА_10 .
У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав викладених в позові та у заявах по суті справи. Додатково зазначив, що у зв`язку із видачею дублікату-2 Свідоцтва про право власності на житло, порушено його права на безпечне соціальне буття, що передбачені статтями 269, 271, 275 ЦК України, та порушено його право на користування квартирою. Крім того, порядок користування квартирою судовим рішенням не встановлювався.
Представник відповідача ОСОБА_2 та третьої особи ОСОБА_4 - ОСОБА_10 у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Додатково зазначив, що захист прав обраний позивачем не передбачено законодавством. Дублікат-2 Свідоцтва про право власності на житло аналогічний дублікату-1 та оригіналу Свідоцтва, що було встановлено в іншому судовому рішенні. Крім того, судом вже встановлювався порядок користування квартирою між позивачем та ОСОБА_4 , при цьому з позовом звертався сам ОСОБА_1 . 
Представник відповідача Головного управління Національної поліції у м. Києві - Кирилюк Є.С. просив відмовити у задоволенні позову, з підстав викладених у відзиві та запереченнях. Додатково наголосив, що оскаржувана відповідь на звернення не зобов`язувала, а лише рекомендувала звернутися до компетентних органів для вирішення питання щодо отримання дублікату Свідоцтва.
Третя особа ОСОБА_4 виступивши у судових дебатах підтримав доводи свого представника - ОСОБА_10 .
В частині повноважень адвоката Дем`янюка В.П. на представлення інтересів відповідача ОСОБА_2 , слід зазначити, що його повноваження підтверджується наявними в матеріалах справи ордером (т.1, а.с.116) та договором № 11 про надання правової допомоги (т.1, а.с.197-198). Лише 23.06.2025 до суду надійшла заява відповідач ОСОБА_2 від 03.05.2025, у якій останній відмовився від послуг з надання правничої допомоги ОСОБА_10 (т.2, а.с.216). При цьому, відповідач не відкликав попередньо вчинені процесуальні дії адвокатом Дем`янюком В.П. в його інтересах. Адвокат Дем`янюк В.П. повідомив суд, що до нього у будь-якій формі (письмовій, усній) відповідач з приводу розірвання договору про надання правничої допомоги не звертався, однак враховуючи його заяву, яка надійшла до суду 23.06.2025, він у подальшому припиняє представництво інтересів відповідача. 
Відтак, суд, вислухавши позиції учасників справи, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.
Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Статтею 5 ЦПК України, передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Судом встановлено, що розпорядженням Органу по оформленню права власності на об`єкти нерухомого майна і житла Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 25.12.2003 № 59-666 задоволено прохання наймача ОСОБА_1 та членів його сім`ї ОСОБА_12 , і квартиру, в якій він мешкає і яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , передано в приватну, спільну (сумісну або часткову) власність (т.2, а.с.29).
Згідно Свідоцтва про право власності на житло від 25.12.2003, Орган по оформленню права власності на об`єкти нерухомого майна і житла посвідчує, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , дійсно належить на праві приватної, спільної (сумісної або часткової) власності ОСОБА_1 та ОСОБА_12 в рівних долях (т.2, а.с.124).
Розпорядженням Органу по оформленню права власності на об`єкти нерухомого майна і житла Дніпровської районної державної адміністрації від 24.04.2007 № 175 задоволено прохання ОСОБА_1 та співвласника квартири АДРЕСА_1 , та оформлено «Свідоцтво про право власності на житло» з позначкою «Дублікат» на квартиру АДРЕСА_1 (т.2, а.с.35).
24.04.2007 видано дублікат Свідоцтва про право власності на житло від 25.12.2003, згідно якого, Орган по оформленню права власності на об`єкти нерухомого майна і житла посвідчує, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , дійсно належить на праві приватної, спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_12 в рівних долях (т.1, а.с.54, т.2, а.с.130).
12.12.2017 ОСОБА_12 подав заяву до Дніпровського управління поліції ГУНП у м. Києві, у якій повідомив, що ним було втрачено дублікат свідоцтва № НОМЕР_1 , що виданий 24.04.2007 Дніпровською районною у м. Києві державною адміністрацією, згідно розпорядження № 59-666 (т.1, а.с.64 - зворот).
Згідно оголошення в газеті «Урядовий кур`єр» № 240 від 20.12.2017, дублікат свідоцтва на право власності на житло за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_12 , виданого Дніпровською районною в м. Києві державною адміністрацією 25.12.2003 (розпорядження № 59-666), дублікат виданий 24.04.2007, згідно з розпорядженням № 175, вважати втраченим (т.2, а.с.58-59).
22.12.2017 ОСОБА_12 надав пояснення, у яких повідомив, що його мати розірвала шлюб з його батьком та при переїзді загубила свідоцтво на право власності на квартири. Зазначив, що неодноразово звертався до батька ОСОБА_1 з проханням надати для копіювання та завірення у нотаріуса дубліката свідоцтва, але отримував відмову. Тому звернувся до управління поліції з метою відновлення свідоцтва про право власності на квартири (т.1, а.с.65).
Листом Дніпровського УП ГУНП м. Києва від 26.12.2017 гр. ОСОБА_12 повідомлено, що його заява по факту відсутності документів, що мало місце 08.12.2017 за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрована в Дніпровському управлінні поліції ГУ Національної поліції в місті Києві під ЄО№ 100396 від 13.12.2017 та уважно розглянута. За даним фактом проведено перевірку. За результатами перевірки ознак вчинення кримінального правопорушення не виявлено. Підстав для внесення відомостей по заяві до Єдиного реєстру досудових розслідувань немає. Одночасно рекомендовано для відновлення документів звертатись за місцем їх видачі (т.2, а.с.65).
Розпорядженням Органу приватизації житла Дніпровської районної в міст Києві державної адміністрації від 15.01.2018 № 43-1/Д задоволено прохання ОСОБА_12 та видано дублікат-2 Свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 (т.1, а.с.76, т.2, а.с.39, 63).
15.01.2018 видано дублікат-2 Свідоцтва про право власності на житло від 25.12.2003, згідно якого, Орган по оформленню права власності на об`єкти нерухомого майна і житла посвідчує, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , дійсно належить на праві приватної, спільної (сумісної або часткової) власності ОСОБА_1 та ОСОБА_12 в рівних долях (т.2, а.с.38).
29.01.2018 між ОСОБА_12 та ОСОБА_4 укладено договір дарування частини квартири АДРЕСА_1 ,який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В. та зареєстровано в реєстрі за № 421 (т.1, а.с.55).
Згідно інформаційної довідки № 406766873 від 05.12.2024, за відомостями з Державного реєстру речових прав вбачається, що 29.01.2018 за ОСОБА_4 було зареєстровано право спільної часткової власності на квартири за адресою: АДРЕСА_2 (т.2, а.с.132).
Крім того, за відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна встановлено, що 19.03.2009 на підставі постанови б/н від 24.02.2009 виданої СВ ПМ ДПУ у Подільському районі м. Києва накладено арешт на квартири за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_1 , який вилучено з реєстру 19.09.2011 (т.2, а.с.132 - зворот).
Згідно листа Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 25.11.2019, повідомлено, що Органом приватизації житла Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації при видачі дубліката-2 Свідоцтва про право власності на житло від 25.12.2003 розподіл часток у праві приватної власності не проводився, а лише зазначено відомості, які були зазначені в оригіналі Свідоцтва про право власності на житло від 25.12.2003. Згідно відомостей з Єдиного Державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 19.03.2009 за реєстраційним номером обтяження: 8561073 накладено арешт на частини квартири АДРЕСА_1 , який у подальшому знятий 19.09.2011. За таких обставин, державна реєстрації права власності з визначенням часток на квартиру АДРЕСА_1 відбулась до видачі Органом приватизації житла Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації Дубліката-2 Свідоцтва про право власності на житло від 25.12.2003. Враховуючи вищевикладене, в процесі перевірки фактів, Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація не вбачає порушень у діях посадових осіб Органу приватизації при оформленні Дублікату-2 Свідоцтва про право власності від 25.12.2003 (т.1, а.с.59-60).
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 16 ЦК України).
Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (частина 1 статті 316 ЦК України).
Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Частинами 1-3 статті 318 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина 1 статті 321 ЦК України).
Згідно норм статті 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Згідно статті 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.
Згідно статті 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.
Статтею 357 ЦК України, серед іншого, визначено, що частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.
Відповідно до частини 1 статті 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Частина 4 статті 82 ЦПК України передбачає, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Судом встановлено, що в провадженні Дніпровського районного суду міста Києва перебувала цивільна справа № 755/19042/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про усунення порушень права власності на квартиру. Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 18.11.2021, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 16.08.2022 та постановою Верховного Суду від 12.07.2023, встановлено, що зміст ОСОБА_13 є ідентичним похідному, є відтворенням тексту документа, дублікат якого видається, а саме - оригіналу Свідоцтва про право власності на житло, виданому на підставі розпорядження № 59-666 від 25.12.2003.
Крім того, в провадженні Дніпровського районного суду міста Києва перебувала цивільна справа № 755/19943/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , Дніпровського управління поліції Головного управління національної поліції в м. Києві, Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, третя особа: ОСОБА_4 , про визнання підстав викладених у заявах такими, що не відповідають дійсності. Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 09.11.2020 встановлено, що по даній справі позивач просить визнати обставини, які викладені в заявах ОСОБА_2 , на підставі яких Дніпровське управління поліції Головного управління національної поліції в м. Києві та Дніпровська районна в м. Києві державна адміністрація прийняла відповідні рішення, такими, що не відповідають дійсності. Однак, жодна норма діючого законодавства України цього не передбачає. Натомість, законодавством передбачено оскарження рішення, дії та бездіяльність посадових осіб, та недійсність правочину.
Ба більше, Дніпровським районним судом міста Києва розглядалася цивільна справа № 755/8667/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи: Товариство з додатковою відповідальністю «Євро-Реконструкція», Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва, про визначення порядку користування квартирою, що є спільною власністю. Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 11.07.2019, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 17.10.2019, встановлено, що ОСОБА_1 належить на праві власності частина квартири АДРЕСА_1 .
За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до частини 2 статті 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
За вимог ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами.
Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила.
Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.
Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.
До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.
До загальних вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину відноситься: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності ; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; п равочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ст. 203 ЦК України).
За вимог ст. 215 ЦК України п ідставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. 
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. 
У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
У розумінні наведених положень законодавства оспорювати правочин у суді може одна із сторін правочину або інша заінтересована особа. За відсутності визначення поняття «заінтересована особа/» такою особою є кожен, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі.
Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.
Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним правочину, повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним правочином і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.
Реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним правочин порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.
Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
В той же час, позивач звернувся до суду з вимогами про визнання викладених відповідачем-1 ОСОБА_5 фактів у заявах від 12.12.2017 та 22.12.2017 про загублення ним та його матір`ю дублікату Свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , такими, що не відповідають дійсності. В той же час, спосіб захисту обраний позивачем не відповідає нормам законодавства, оскільки такі відносини не є цивільно-правовими, що можуть бути захищені судом.
Крім того, вимога щодо визнання недійсною виданою відповідачем-2 Дніпровським управлінням поліції ГУНП в м. Києві відповіді від 26.12.2017 у формі письмової рекомендації про необхідність відповідачу- 1 ОСОБА_5 звернутись для отримання дублікату Свідоцтва про право власності на житло за місцем його видачі не підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства. Надана відповідь не є нормативно-правовим документом, не створює цивільно-правові наслідки, а є реалізаціє обов`язку органу державної влади на відповідь. Вказана відповідь надана виключно на підставі висновку складеного органом поліції за результатами перевірки наявності або відсутності фактів та подій.
Стосовно вимоги позивача щодо визнання недійсним розпорядження Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації №43-1/Д від 15.01.2018 «Про оформлення дублікату-2 Свідоцтва про право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 », то суд вважає, що в даному випадку позивач намагається переглянути обставини, що встановлені в рішенні суду у справі № 755/19042/20, оскільки цим судовим рішенням, яке переглядалося і в касаційному порядку, було встановлено, що дублікат-2 є ідентичним оригіналу Свідоцтва про право власності на житло, виданому на підставі розпорядження № 59-666 від 25.12.2003, та було дотримано норми законодавства щодо порядку видачі дублікату документа, щодо відтворення ідентичного змісту в дублікаті тексту оригінала.
За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. 
Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16).
В той же час, позивач звертаючись до суду з даним позовом переслідує мету переоцінки даним судом доказів, в тому числі дублікату-2 Свідоцтва про право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 » та підстав його видачі, які вже були предметом судового розгляду. На переконання суду, такі умисні дії позивача необхідно оцінити як недобросовісні, спрямовані на порушення права третіх осіб на мирне володіння майном, що свідчить про наявність обставин, визначених частиною другою статті 13 ЦК України. Суд керується тим, що неправомірна мета та недобросовісна поведінка позбавляють сторону права посилатися на будь-які обставини як на підставу та умови надання захисту судом. 
Таким чином, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв`язку, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Головного управління національної поліції у м. Києві, Центру надання адміністративних послуг Дніпровської районної державної адміністрації в м. Києві, Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 про поновлення права спільної сумісної власності на квартиру.
Інші доводи сторін, наведені ними у заявах по суті справи, не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.
Рішення суду, як найважливіший акт правосуддя, покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі.
Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58 (sad) принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) заява № 18390/91; пункт 29).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15,16, 317, 318, 321, 355, 356, 357, 368 Цивільного кодексу України, ст. ст. 2, 4, 5, 10, 11, 13, 76-81, 89, 209, 258-259, 263-265, 268, 352, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд -
У Х В А Л И В:
В позові ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ), Головного управління національної поліції у м. Києві (код в ЄДРПОУ: 40108583, вул. Володимирська, 15, м. Київ), Центру надання адміністративних послуг Дніпровської районної державної адміністрації в м. Києві (код в ЄДРПОУ: 42559396, Харківське шосе, 18, м. Київ), Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації (код в ЄДРПОУ: 37203257, бул. Івана Котляревського, 1/1, м. Київ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_4 , АДРЕСА_4 ) про поновлення права спільної сумісної власності на квартиру - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Повний текст рішення складено 24.02.2026. 
Суддя: