ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/11149/25 Головуючий суддя І інстанції Мельникова І. Д.
Провадження № 22-ц/818/950/26 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: споживчого кредиту

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2026 року      м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого Яцини В.Б.,
суддів колегії Мальованого Ю.М., Маміної О.В.,
за участю секретаря судового засідання Шевцової К.Є., 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УКРФІНСТАНДАРТ» на рішення Салтівського районного суду м. Харкова від 26 серпня 2025 року, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УКРФІНСТАНДАРТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
в с т а н о в и в :
Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «УКРФІНСТАНДАРТ» заборгованість за Кредитним договором № 97544502000 від 06.04.2021р. у розмірі 146775,78 грн. судовий збір у розмірі 2422,4 грн., відшкодувати витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. 
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 06.04.2021року між АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання споживчого кредиту № 97544502000, відповідно до умов якого Банк надає Позичальнику кредит, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов цього Договору та Правил.
Сума кредиту за Договором становить 100400 грн. Кредит надається Позичальнику без застави. Надання кредиту здійснюється у термін не пізніше ніж 30 календарних днів з моменту підписання Договору. Кредит надається Позичальнику для особистих потреб, а саме на споживчі цілі. Позичальник зобов`язується повертати кредит, плату за кредит, інші платежі шляхом внесення ануїтетних платежів відповідно до Графіка платежів, що викладений у Додатку № 1 до Договору. Нарахування процентів здійснюється в порядку, передбаченому Правилами. Позичальник сплачує Банку комісії відповідно до умов Кредитного договору та Додатку № 1 до Договору, який є його невід`ємною частиною. Проте, Відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання. 17.04.2024р. згідно умов Договору факторингу № 271, АТ «УКРСИББАНК» відступлено право вимоги за Кредитним Договором № 97544502000 від 06.04.2021р. на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «УКРФІНСТАНДАРТ», а відповідно ТОВ «ФК «УКРФІНСТАНДАРТ» набуто права вимоги до Відповідача. Згідно Договору факторингу сума боргу перед Новим кредитором становить 146775,78 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 80511,78грн.; заборгованість за комісійними винагородами становить 66264 грн.
Рішенням Салтівського районного суду м. Харкова від 26 серпня 202 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ ФК «Укрфінстандарт» заборгованість за кредитним договором № 97544502000 від 06.04.2021 року у розмірі 80511,78 грн, витрат зі сплати судового збору у сумі 1308,10 грн, а також витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн.
В апеляційній скарзі представник ТОВ «ФК «Укрфінстандарт» - Сисин В.В. посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права просить рішення скасувати, та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, тягнути заборгованість у розмірі 146775 грн 78 коп. та вирішити питання розподілу судових витрат.
Скарга мотивована тим, що Позивач вважає, що суд першої інстанції не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому розгляду справи, у зв`язку з чим рішення Салтівського районного суду міста Харкова від 26 серпня 2025 року у справі № 643/11149/25 за позовом ТОВ «ФК «УКРФІНСТАНДАРТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, є незаконним, необґрунтованим, ухваленим без належного з`ясування всіх обставин справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, і тому підлягає скасуванню, з огляду на нижчевикладене.
У графіку платежів сторонами погоджено, що сума платежу за місяць (починаючи з 06.05.2021) становить 4 686 грн (в квітні місяці 2026 року 4 646 грн), з яких 1 674 грн (в квітні місяці 2026 року 1 634 грн) йде на погашення основної суми кредиту, а 3 012 грн це комісія за управління кредитом. Кожна сторінка Договору та Додатку № 1 до вказаного договору підписана позичальником ОСОБА_1 .
Таким чином, Закон України «Про споживче кредитування» не забороняє встановлення у договорі про споживчий кредит комісій та інших обов`язкових платежів за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності) (крім тих, які згідно із законом надаються безоплатно) для отримання, обслуговування і повернення кредиту. 
Поряд з цим, звертаємо увагу суду апеляційної інстанції, що Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право кредитодавцю встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21).
У договорі зазначено, що ОСОБА_1 погоджується з умовами надання споживчого кредиту, його обслуговування і погашення (п. 1.1). Договір передбачає комісію за управління кредитом, яка включається до суми ануїтетного платежу (4 686 грн) та сплачується щомісячно в розмірі 3 012 грн (3% від суми кредиту)
Оскільки умова щодо сплати комісії міститься в договорі та додатку № 1 до, які підписані ОСОБА_1 , позивач приходить до висновку, що позичальник був обізнаний про необхідність сплати таких платежів та погодився з такою сплатою. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц зазначено, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. 
Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. З моменту укладення договору у відповідача виник обов`язок щодо виконання умов такого договору
Звертаємо увагу суду апеляційної інстанції, що між сторонами було досягнуто згоди за істотними умовами кредитного договору, стаття 204 ЦК України створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим цей договір, згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним відповідно до ст. 526 ЦК України мають виконуватись належним чином відповідно до закону та умов договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування», споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. ОСОБА_1 , ознайомившись з договором, міг відмовитися від його укладення, однак, заперечень щодо сплати комісії у визначеному банком розмірі на момент підписання договору не заявляв, і в подальшому виконував умови договору, частково сплачуючи кредит. 
Положення договору щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію ОСОБА_1 в судовому порядку не оспорював, і такі відомості в матеріалах справи відсутні. За таких обставин, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, а тому вимоги позову в частині стягнення заборгованості по комісії підлягають задоволенню.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, розглянула справу за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, які не з`явилися у судове засідання, що відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджає її розгляду. 
Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України колегія суддів перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції повністю відповідає.
Задовольняючи частково позовні вимоги суд своє рішення мотивував наступним.
Відповідач в судовому засіданні визнав позовні вимоги в частині заборгованості за тілом кредиту у сумі 80511,78 грн, тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими і підлягають задоволенню.
Зазначено, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10.06.2017) щодо оплатності інформації по стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною, відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «ро споживче кредитування», що відповідає висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі №496/3194/19, тому суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за комісією у розмірі 66264 грн.
Рішення оскаржено в частині відмови в задоволенні позовних вимог у стягненні заборгованості за комісією у розмірі 66264 грн, тому в іншій частині не переглядається.
З матеріалів справи вбачається, що 06.04.2021 року між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №97544502000, відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит,, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов цього договору та правил.
Сума кредиту за договором становить 100400 грн. Кредит надається позичальнику без застави. Надання кредиту здійснюється у термін не пізніше ніж 30 календарних днів з моменту підписання договору. Кредит надається позичальнику для особистих потреб, а саме на споживчі цілі.
Позичальник зобов`язується повертати кредит, плату за кредит інші платежі шляхом внесення ануїтетних платежів відповідно до графіка платежів, що викладений у додатку № 1 до договору.
Нарахування процентів здійснюється в порядку, передбаченому правилами позичальник сплачує банку комісії відповідно до умов кредитного договору та додатку №1 до договору, який є його невід`ємною частиною
17.04.2024 року згідно умов договору факторингу № 271, АТ «УкрСиббанк» відступило право вимоги за кредитним договором №97544502000 від 06.04.2021 року на користь ТОВ «ФК «УКРФІНСТАНДАРТ», а відповідно ТОВ ФК «УКРФІНСТАНДАРТ» набуло право вимоги до відповідача.
Відповідно до розрахунку заборгованості, сума боргу ОСОБА_1 становить 146775 грн 78 коп., яка складається з заборгованості за тілом кредиту 80511,78 грн, заборгованість за процентами 0 грн, заборгованість за комісійними винагородами становить 66264 грн, заборгованість за пенею становить 0 грн.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.
Відповідно до частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини 1 статті 1 та частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі ? Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержаних процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до частини 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Відповідно до частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Як установлено судом, у пункті 3.11 Кредитного договору № 97544502000 від 06 квітня 2021 року позичальник сплачує банку комісії відповідно до умов цьогодоговору та додатку №1 до договору, який є його невід`ємною частиною.
Пунктом 4.2.1 передбачено комісію за надання послуг з управління кредитом при простроченні оплати платежу, банк має право нараховувати цю комісію або застосовувати не в повній мірі, про що банк повідомляє позичальників шляхом розміщення оголошення на сайті банку до 500 грн, комісію за розрахунково-касове обслуговування у відповідності до тарифного плану.
Договір передбачає комісію за управління кредитом, яка включається до суми ануїтентного платежу та сплачується щомісячно у розмірі 3012 грн (3% від суми кредиту).
Суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у стягненні комісії за обслуговування кредитної заборгованості, оскільки умова договору про оплатність інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1 статті 11 та частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Цей висновок суду першої інстанції повністю відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19, де чітко зазначено, що така умова є нікчемною.
Посилання скаржника на те, що Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати комісію за обслуговування кредиту, не спростовує висновку суду першої інстанції. Хоча Закон і передбачає включення комісій до загальних витрат за споживчим кредитом, він також встановлює вимоги щодо прозорості та безоплатності певних послуг, зокрема надання інформації про стан заборгованості не частіше одного разу на місяць.
Якщо умови договору обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими Законом України «Про споживче кредитування», вони є нікчемними. Суд першої інстанції правильно визначив, що включення плати за інформацію, яка має надаватися безоплатно, обмежує права споживача.
Посилання скаржника на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах у справах №463/5896/14-ц, №496/3134/19, №393/126/20, №643/17966/14, №127/23910//14 колегією суддів приймається, водночас з урахуванням обставин цієї конкретної справи вони не свідчать, що судом першої інстанції невірно застосовано норми Закону України "Про споживче кредитування".
Апеляційний суд звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 дійшла висновку, що умова договору про споживчий кредит щодо оплатності надання інформації про стан заборгованості, яка за законом має надаватися безоплатно не частіше одного разу на місяць, є нікчемною в силу закону, а суд при розгляді спору про стягнення заборгованості зобов`язаний враховувати таку нікчемність незалежно від позиції сторін.
Отже, застосування судом першої інстанції наслідків нікчемності спірної умови договору не є порушенням принципу диспозитивності, а відповідає вимогам законності та правовим висновкам Верховного Суду.
Колегія суддів зазначає, що позивачем не надано доказів надання інформації більшої, ніж та, що надається безкоштовно в силу положень Закону України "Про споживче кредитування", тобто фактично не доведено обґрунтованості нарахування щомісячної комісії у розмірі 3% від суми кредиту.
Обізнаність споживача з умовами кредитування або його згода з такими умовами не усуває їх нікчемності, якщо ці умови обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими законом.
Частина 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» прямо передбачає нікчемність таких умов незалежно від волевиявлення сторін, що узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду.
Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, зводяться до повторного викладення позиції позивача та не містять правових підстав для скасування оскаржуваного рішення. Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, повно та всебічно з`ясував обставини справи й обґрунтовано відмовив у стягненні заборгованості за комісією.
Наведене свідчить, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
У зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги відповідно до ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.
Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УКРФІНСТАНДАРТ» залишити без задоволення.
Рішення Салтівського районного суду м. Харкова від 26 серпня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови виготовлений 06 квітня 2026 року.

Головуючий    В.Б. Яцина.

Судді колегії    Ю.М.Мальований.

О.В.Маміна.