ЄУН 229/592/23
Номер провадження 2/211/888/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

06 березня 2026 року  Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області
за головуванням судді Гонтар А.Л.
з участю секретаря судового засідання Костяк Д.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до державного вищого навчального закладу "Донецький національний технічний університет", Міністерства освіти і науки України про стягнення заробітної плати та моральної шкоди,
УСТАНОВИВ: 

позивач 24 січня 2023 року звернулася в Дружківський міський суд Донецької області з позовом до державного вищого навчального закладу "Донецький національний технічний університет", Міністерства освіти і науки України про стягнення заробітної плати, моральної шкоди. 
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона працює з 01.09.2001 року викладачем з дисципліни "Іноземна мова", є спеціалістом 1 категорії, 13 розряду відокремленого структурного підрозділу "Бахмутський індустріальний фаховий коледж" "Державного вищого навчального закладу "Донецький національний технічний університет".
З травня 2022 року позивачу не виплачують заробітну плату, не оплачена відпустка та не виплачені кошти на оздоровлення, відповідно до умов колективного договору. Вона зверталась до відповідача з приводу виплати їй заборгованості , але станом на день звернення до суду заробітна плата не виплачена. Вважає, що їй не виплачена заробітна плата за період з 01.04.2022 року по 31.08.2022 року у сумі 38131, 55 гривень, також просить стягнути моральну шкоду у розмірі 15000 гривень, судові витрати у розмірі 3000 грн.
На підставі ухвали Дружківського міського суду Донецької області від 24 квітня 2024 року провадження в справі було відкрито та справу призначено у судове засідання (т.1 а.с.85-86).
19 травня 2023 року до Дружківського міського суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача Міністерства освіти і науки України Остапенко Ю.О., в якому вона просили відмовити у задоволенні позову у зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог до Міністерства освіти і науки України. У відзиві зазначає, що Міністерство освіти і науки неодноразово доводило до департаментів (управлінь) освіти і науки щодо особливостей застосування норм трудового законодавства під час дії правового режиму воєнного стану, зокрема щодо оплати праці працівників закладів освіти під час призупинення навчання, в умовах дистанційного навчання, під час простою тощо. Працівникам закладів освіти, установ освіти, наукових установ, які були вимушені змінити місце проживання (перебування), залишити робоче місце, місце навчання, незалежно від місця їх проживання (перебування) на час особливого періоду гарантується, зокрема, організація освітнього процесу в дистанційній формі або в будь-якій іншій формі, що є найбільш безпечною для його учасників; збереження місця роботи, середнього заробітку та інших виплат, передбачені законом. Заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором. Роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати. Зазначає, що Міністерство освіти і науки постійно контролює ситуацію щодо виплати заробітної плати, зокрема спрямування коштів освітньої субвенції з державного бюджету, яка спрямовується на оплату праці педагогічних працівників закладів освіти, надходить на рахунки у повному обсязі з рахунків відкритих асигнувань за узагальненими показниками загального фонду державного бюджету України.
Відокремлений структурний підрозділ «Бахмутський індустріальний фаховий коледж Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет» (ВСП БІФК ДонНТУ), тимчасово переміщений на базу Луцького національного технічного університету за адресою: вул. Софії Ковалевської, 29, м. Луцьк, Волинська область, 43012, до завершення дії воєнного стану. 
Відокремлений структурний підрозділ «Костянтинівський індустріальний коледж Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет» є правонаступником прав і обов`язків Відокремленого структурного підрозділу «Бахмутський індустріальний коледж Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет».
У квітні та травні 2022 року ВСП БІФК ДВНЗ ДонНТУ був профінансований МОН у повному обсязі лімітів, затверджених закладу освіти у встановленому порядку. За інформацією управління бухгалтерського обліку та звітності, органи ДКСУ не повідомляли про непроходження платежів або повернення коштів, що свідчить про те, що платіж пройшов, а отже, місячний фонд заробітної плати був профінансований МОН у повному обсязі. За інформацією керівництва Відокремленого структурного підрозділу «Костянтинівський індустріальний фаховий коледж Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет» (далі- Коледж-Костянтинівка), відповідно до наданої органом ДКСУ виписки, фінансування за травень надійшло на рахунки ВСП БІФК ДВНЗ ДонНТУ у розмірі: Травень -1 076 390 грн., з яких виплачено попереднім керівництвом ВСП БІФК ДВНЗ ДонНТУ аванс та нарахування на заробітну плату. Починаючи з червня 2022 року відділ, що здійснює фінансування закладів фахової передвищої освіти, які належать до сфери управління МОН, щомісячно здійснює розсилку на офіційні електронні адреси закладів, які перебувають на тимчасово окупованих територіях, територіях бойових дій, посилання на google-форми для отримання інформації, необхідної для фінансування таких закладів. Інформація за підписами керівника та головного бухгалтера такого закладу містить фактичну потребу у фінансуванні заробітної плати на певний місяць (з урахуванням простоїв, призупинення дії трудового договору, необхідності виплат при звільненні тощо) а також інших виплат (стипендій, комунальних витрат тощо). Така інформація від ВСП БІФК ДВНЗ ДонНТУ, а також бухгалтерська та фінансова звітність до МОН жодного разу не надходила. МОН неодноразово зверталося у телефонному режимі, а також листом від 30.08.2022 № 1/9898-22 до Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет» та правонаступника ВСП БІФК ДВНЗ ДонНТУ - Коледжу-Костянтинівка стосовно надання вищезазначеної інформації, яка є підставою для перерахування МОН коштів. У липні та серпні 2022 року ВСП БІФК ДВНЗ ДонНТУ був профінансований у обсягах, зазначених у інформації, наданій Державним вищим навчальним закладом «Донецький національний технічний університет».
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та загостренням бойових дій в Донецькій області «Донецький національний технічний університет» ВСП БІФК ДВНЗ ДонНТУ тимчасово переміщено до міста Луцьк. Однак, адміністрація закладу освіти своєчасно не виконала наказ МОН про переміщення. Колишній директор ВСП БІФК ДВНЗ ДонНТУ ОСОБА_2 не організував переміщення архівних документів (особових справ працівників, документів бухгалтерського обліку тощо), технічного та програмного забезпечення. ВСП БІФК ДВНЗ ДонНТУ реорганізовано шляхом його приєднання до Коледжу-Костянтинівка. Процес реорганізації ВСП БІФК ДВНЗ ДонНТУ незавершений у зв`язку із загостренням бойових дій у місті Бахмут та неможливістю здійснити інвентаризацію майна та скласти передавальні акти державного майна від ВСП БІФК ДВНЗ ДонНТУ до Коледжу-Костянтинівка. Залишок коштів по ВСП БІФК ДВНЗ ДонНТУ на кінець календарного року 2022 року в сумі 783 185,72 грн. повернуто до бюджету. На даний час ніякими первинними бухгалтерськими документами ВСП БІФК ДВИ ДонНТУ його правонаступник ОСОБА_3 не володіє. З липня 2022 року керівництво Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет» здійснювало прийом на роботу персоналу до ВСП БІФК ДВНЗ ДонНТУ. Фінансування, що надходило після травня використовувалося на оплату праці новоприйнятих працівників, тих, які працювали в місті Луцьк та сплату податків. Тобто, МОН звертає увагу, що у цій справі стороною провадження є Державний вищий навчального заклад «Донецький національний технічний університет» та позовні вимоги стосуються виключно правовідносин позивача та відповідача ВСП БІФК ДВНЗ ДонНТУ. Зазначає, що повноваження, пов`язані з нарахуванням заробітної плати педагогічних та інших працівників є автономією навчального закладу, гарантованою статтею 23 Закону України «Про освіту», у яку Міністерство не має права втручатись, а саме до виконання обов`язків ВСП БІФК ДВНЗ ДонНТУ щодо нарахування та виплати заробітної плати відповідно до штатного розпису. А тому позовна вимога позивача про стягнення з Міністерства заробітної плати є необґрунтованою та такою, що суперечить чинному законодавству, оскільки Міністерство, як орган державної влади відповідно до повноважень та компетенції, заробітну плату позивачу нараховувати не уповноважене. Крім того, представником відповідача подано клопотання про застосування позовної давності до вимог про стягнення заробітної плати, оскільки вважає строк звернення з цією вимогою пропущеним.
Позивач не надав належних та допустимих доказів щодо обґрунтування суми заявленої моральної шкоди у розмірі 15000 грн, а тому вимога про відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, є необґрунтованою, оскільки Міністерством як суб`єктом владних повноважень було вчинено всіх необхідних дій, з метою збереження життя та здоров`я громадян України, а також створення безпечного освітнього середовища, організацію здобуття освіти, освітнього процесу в умовах воєнного стану. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу зазначає, що ці витрати позивачем не підтверджені (т.1 а.с.97-107).
05 квітня 2024 року представник позивача подала заяву про збільшення позовних вимог, просила стягнути солідарно з відповідачів заробітну плату за період з 01.04.2022 року по 31.08.2022 року в розмірі 56799, 63 гривні, моральну шкоду у розмірі 15000 гривень та витрати на правову допомогу у розмірі 3000 гривень (т.1 а.с.187-191).
16 вересня 2024 року від представника відповідача Міністерства освіти і науки України Остапенко Ю.О. надійшов відзив з огляду на заяву про збільшення позовних вимог, в якому вона просить відмовити у задоволенні позову у зв`язку (т.2 а.с.1-13)
17 вересня 2024 року від представника відповідача Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет» Гончарової Ж.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити в задоволенні вимог позивача, оскільки позивачем не надано доказів про перебування у трудових відносинах з відповідачем та фактичного виконання ним своїх посадових обов`язків, оскільки у доданих копіях трудової книжки містяться записи з посиланням на накази, оригінали яких відсутні у відповідача, і тому такі докази в силу ст. 79 ЦПК України неможливо вважати достовірними, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. У зв`язку з наведеними обставинами та перебуванням будівель коледжу у м. Бахмуті на території, наближеній до активних бойових дій, у адміністрації університету та коледжу повністю відсутній доступ до документів кадрового та бухгалтерського обліку, що на теперішній час унеможливлює встановлення факту перебування позивача у трудових відносинах з коледжем. Зважаючи на те, що стосовно позивача відсутні документи кадрового та бухгалтерського обліку, позивач як працівник до роботи не став, будь-яких трудових функцій за посадою не виконував, тому відсутні підстави для виплати заробітної плати і така вимога не підлягає задоволенню. Крім того, представником подано клопотання про застосування позовної давності до вимог про стягнення заробітної плати, оскільки позивачем пропущено 3 місячний строк звернення до суду. Щодо стягнення витрат на правову допомогу зазначає, що представником позивача до суду подано низку позовних заяв аналогічного змісту, відрізняються тільки данні позивача та прохальна частина, тому така позовна вимога підлягає зменшенню. Щодо стягнення моральної шкоди представник відповідача зазначив, що позивачем не надано доказів для підтвердження заподіяння йому моральної шкоди, позивач не наводить доказів в залежності від чого розрахована саме така сума моральної шкоди тощо, тому така вимога не підлягає задоволенню. Щодо стягнення витрат на правову допомогу зазначає, що представником позивача до суду подано низку позовних заяв аналогічного змісту, відрізняються тільки данні позивача та прохальна частина, тому така позовна вимога підлягає зменшенню (т.2 а.с.43-55).
19 грудня 2024 року на підставі рішення ВРП підсудність Дружківського міського суду змінена на підсудність Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу.
Згідно з протоколом авторозподілу справа у провадження судді Гонтар А.Л. надійшла 25 червня 2025 року.
На підставі ухвали Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу від 08 серпня 2025 року справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду (т.2 а.с.171). 
У судове засідання позивач та її представник не з`явилися, надали заяви про розгляд справи у їх відсутності, просили позовні вимоги задовольнити у повному обсязі (т.2 а.с.135,182,188).
Представник відповідача Міністерства освіти та наукі у судове засідання не з`явилась, просила розглядати справу у їх відсутності, надала суду відзив, згідно з яким заперечувала проти задоволення позовних вимог (т.2 а.с.141).
Представник відповідача ДВНЗ "Донецький національний технічний університет" у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи її повідомлено належним чином, надала суду відзив, в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог.
З огляду на вимоги частин першої та третьої статті 223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті.
Суд, дослідивши матеріали справи, висновує таке.
Суд установив, що відповідно до наказу Міністерства освіти і науки України від 09.05.2022 № 420 «Про тимчасове переміщення відокремлених структурних підрозділів ДВНЗ «Донецький національний технічний університет» з метою збереження життя та здоров`я громадян України, а також створення безпечного освітнього середовища, організації здобуття освіти, освітнього процесу в умовах воєнного стану, відокремлений структурний підрозділ «Бахмутський індустріальний фаховий коледж Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет» (ВСП БІФК ДонНТУ), тимчасово переміщений на базу Луцького національного технічного університету за адресою: вул. Софії Ковалевської, 29, м. Луцьк, Волинська область, 43012, до завершення дії воєнного стану.
Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про фахову передвищу освіту» безпосереднє управління діяльністю закладу фахової передвищої освіти здійснює його керівник (директор, начальник тощо). Права, обов`язки та відповідальність керівника закладу фахової передвищої освіти визначаються законодавством і установчими документами закладу фахової передвищої освіти.
Проте, адміністрація закладу освіти своєчасно не виконала наказ МОН про переміщення. Колишній директор ВСП БІФК ДВНЗ ДонНТУ ОСОБА_2 не організував переміщення архівних документів (особових справ працівників, документів бухгалтерського обліку тощо), технічного та програмного забезпечення.
Відповідно до статей 104-107 Цивільного кодексу України, статті 28 Закону України «Про фахову передвищу освіту», пункту 14 частини другої статті 32 Закону України «Про вищу освіту»,статті 6 Закону України «Про управління об`єктами державної власності», Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань»,Закону України «Про управління об`єктами державної власності», ураховуючи подання Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет» від 01.07.2022 №01-09/385 та рішення Вченої ради Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет» від 30.06.2022, протокол № 6, МОН видало наказ від 29.07.2022 № 676 «Про реорганізацію відокремлених структурних підрозділів Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет». Цим наказом МОН погодилося з рішенням Вченої ради Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет» щодо реорганізації Відокремленого структурного підрозділу «Бахмутський індустріальний коледж Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет» (код ЄДРПОУ ВП 33670479) шляхом його приєднання до Відокремленого структурного підрозділу «Костянтинівський індустріальний коледж Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет» (код ЄДРПОУ ВП 36512800). Наказом встановлено, що Відокремлений структурний підрозділ «Костянтинівський індустріальний коледж Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет» є правонаступником прав і обов`язків Відокремленого структурного підрозділу «Бахмутський індустріальний коледж Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет», якому наказано здійснити інвентаризацію майна Відокремленого структурного підрозділу «Бахмутський індустріальний коледж Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет». Державному вищому навчальному закладу «Донецький національний технічний університет» наказано утворити комісію з реорганізації Відокремленого структурного підрозділу «Бахмутський індустріальний коледж Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет» та забезпечити здійснень заходів з реорганізації відповідно до законодавства.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що у період з 01 вересня 2001 року по теперішній час перебуває в трудових відносинах з Відокремленим структурним підрозділом «Бахмутський індустріальний фаховий коледж Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет».
Згідно із ст. 48 КЗпП України облік трудової діяльності працівника здійснюється в електронній формі в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування у порядку, визначеномуЗаконом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Роботодавець на вимогу працівника зобов`язаний вносити до трудової книжки, що зберігається у працівника, записи про прийняття на роботу, переведення та звільнення, заохочення та нагороди за успіхи в роботі. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 № 58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
У п. 2.4 Інструкції усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження).
Як вбачається із Закону України від 05.02.2021 № 1217-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обліку трудової діяльності працівника в електронній формі`роботодавцю доступна історія трудової діяльності працівника в електронному вигляді і може бути врахована під час обчислення трудового стажу та ін.
До позовної заяви для підтвердження трудових відносин позивачем надано копію трудової книжки серії НОМЕР_1 дата заповнена 18 січня 1993 року (т.1 а.с.69).
Також, факт трудових відносин позивача з відокремленим структурним підрозділом «Бахмутський індустріальний фаховий коледж Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет, вбачається з витягу з реєстру фізичних осіб –платників податків про джерела та суми доходів, вбачається, що станом на березень 2022 року ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з Відокремленим структурним підрозділом «Бахмутський індустріальний фаховий коледж Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет».
Отже, позивач з 01.09.2001 року перебуває у трудових відносинах з Відокремленим структурним підрозділом «Бахмутський індустріальний фаховий коледж Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет», на посаді викладача з дисципліни «Англійсьа мова» та є спеціалістом 1 категорії 13 розряду, записи в трудовій книжці про її звільнення відсутні.
Подані до суду документи стороною позивача містять або кваліфікований електронний підпис, або власноручний, тому заявлені клопотання представників відповідачів про визнання неналежними доказів, які подані стороною позивача не потрібно задовольняти. Крім того, суд зазначає, що обов`язок доказування при вирішенні трудових спорів покладений саме на роботодавця, а не на позивача. Отож, суд вважає доведеним факт перебування сторін у трудових відносинах за спірний період.
Стаття 94 КЗпП Українив изначає, що заробітна плата - це винагорода, обчислена як правило, у грошовому еквіваленті, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.
Згідно з ч.1 ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Згідно зі ст. 30 КЗпП України працівник повинен виконувати доручену йому роботу особисто і не має права передоручати її виконання іншій особі, за винятком випадків, передбачених законодавством. Отже, трудовій договір передбачає, що саме роботодавець повинен забезпечити умови праці працівника, тобто забезпечити працівника роботою. Працівник отримує заробітну плату за факт виконаної роботи (за процес), а не за кінцевий результат (в протилежність цивільно - правової угоди, де оплачується саме кінцевий результат роботи). Таким чином оплаті підлягає весь час знаходження працівника у трудових відносинах до дати звільнення.
Відповідно до частини першої статті 57-1 Закону України «Про освіту» (із змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо державних гарантій в умовах воєнного стану, надзвичайної ситуації або надзвичайного стану» від 15.03.2022 № 2126-ІХ, що набув чинності 20.03.2022) працівникам закладів освіти, установ освіти, наукових установ, у тому числі тим, які в умовах воєнного стану, надзвичайної ситуації або надзвичайного стану в Україні чи окремих її місцевостях, оголошених у встановленому порядку (особливий період) були вимушені змінити місце проживання (перебування), залишити робоче місце, місце навчання, незалежно від місця їх проживання (перебування) на час особливого періоду гарантується, зокрема, організація освітнього процесу в дистанційній формі або в будь-якій іншій формі, що є найбільш безпечною для його учасників; збереження місця роботи, середнього заробітку та інших виплат, передбачені законом.
Представником відповідача ДВНЗ «Донецький національний технічний університет» не спростовано факт перебування позивача у трудових відносинах з відповідачем та виконання ним своїх трудових обов`язків, позивач не зобов`язаний вести табелі обліку робочого часу, облік виконаної роботи, щоб доводити це при нарахуванні заробітної плати, не надано також і доказів звільнення ОСОБА_1 із займаної посади. Перебування позивача у трудових відносинах з роботодавцем підтверджується відомостями з ГУ ПФУ України в Донецькій області, відомостями з реєстру застрахованих осіб, копією трудової книжки.
Посилання представника відповідача ДВНЗ «Донецький національний технічний університет» на відсутність оригіналів наказів, які зроблено у записах доданої копії трудової книжки, не приймаються судом до уваги, оскільки саме через відсутність прояву належної обачності керівника ВСП БІФК ДонНТУ і невиконання свочасних дій згідно Закону України «Про освіту» щодо належної організації роботи навчального закладу, було втрачено доступ до будь-якої документації Коледжу.
Згідно з листом Міністерства освіти і науки України від 25.04.2022 року № 1/4444-22 «Про оплату праці працівників закладів освіти» - посадові особи (керівники, голови, начальники), органи управління (структурні підрозділи) у сфері освіти приймають у межах своєї компетенції рішення, обов`язкові до виконання на відповідній території, для реалізації державних гарантій, визначених частиною першою цієї статті, в умовах воєнного стану, надзвичайної ситуації або надзвичайного стану (особливого періоду).
28.08.2022 року Листом № 1/9898-22 Міністерство освіти і науки України, у зв`язку із надходженням численних звернень з приводу переміщення співробітників та невиплати заробітної плати працівникам Бахмутського коледжу звернулось до ДВНЗ «Донецький національний технічний університет» та правонаступника коледжу - Відокремленого структурного підрозділу «Костянтинівський індустріальний коледж ДВНЗ ДНТУ» з проханням терміново повідомити про стан справ з виконанням наказів МОН, вжиття заходів щодо забезпечення виплати заборгованих коштів та проінформувати заявників та МОН.
Відповідно до ст. 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (зі змінами) - заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором. Роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати та не звільняється від обов`язку виплати заробітної плати внаслідок ведення бойових дій.
Посилання представника відповідача ДВНЗ «Донецький національний технічний університет» про те, що в м.Бахмуті велись активні бойові дії і позивач не міг там виконувати свої обов`язки суд не може прийняти до уваги, оскільки інформації про те, що Коледж переміщено, а потім реорганізовано, вказівок припинити працювати від керівництва Коледжу позивач не отримував. Іншого відповідачами не доведено.
Згідно з п. 3.1.1., 3.1.2. Колективного договору між роботодавцем та трудовим колективомвідокремленого структурного підрозділу «Бахмутський індустріальний фаховий коледж Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет», схваленого на загальних зборах трудового колективу 24.09.2021 року протокол № 2/2021 (надалі Колективний договір), оплата праці працівників Коледжу здійснюється на підставі законів України та інших нормативно-правових актів, Галузевої угоди, цього Колективного договору в межах затверджених кошторисів доходів і видатків на утримання Коледжу.
Кошти загального фонду Державного бюджету - визначаються щорічно Законом України «Про Державний бюджет України», затвердженого в кошторисі та плані використання коледжу за відповідною бюджетною програмою.
Кошти спеціального фонду Державного бюджету, затверджуються в кошторисі та плані використання коледжу за відповідними бюджетними програмами та формуються за рахунок платних послуг, які можуть надаватися коледжем відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 27.08.2010 p. № 796 «Про затвердження переліку платних послуг, які можуть надаватися навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної та комунальної форми власності» та інших нормативно-правових актів, що регулюють надання платних послуг у навчальних закладах. Також до спеціального фонду відносяться кошти з інших джерел власних надходжень (благодійні та спонсорські внески, фінансова підтримка місцевих органів влади, підприємств, установ, організацій, фізичних осіб тощо).
Джерелом фінансування фонду оплати праці Коледжу є Державний бюджет України. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені Колективним договором або наказом Роботодавця, погодженим з Профспілковим комітетом, двічі через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, і не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. На момент укладання даного Колективного договору строки виплати заробітної плати встановлено такі: за першу половину місяця - 15-те число поточного місяця, за другу половину - 30-те число місяця, за який виплачується заробітна плата.
Пунктом 1.3 Колективного договору (том 1 арк.с.210-250, тому 2 арк.с.1-12) визначено, що він є чинним з дня затвердження загальними зборами трудового колективу та дійсний до укладання нового договору або його перегляду. Невід`ємною частиною Колективного договору є додатки до нього (п.1.10).
Колективний договір Коледжу внесено в реєстр колективних договорів, змін і доповнень до них за 2021 рік на сайті Бахмутської міської ради 20.10.2021 під номером 64 (лист реєструючого органу з інформацією про повідомну реєстрацію угоди № 09/5186-1 від 20.10.2021 р.).
Коледжу надані рекомендації № 24 від 20.10.2021 щодо приведення у відповідність деяких положень Колективного договору, які не впливають на вирішення даного спору.
Зміни до Колективного договору з урахуванням наданих рекомендацій схвалені на Загальних зборах трудового колективу 9 листопада 2021 року (протокол 3/2021) та зареєстровані у Бахмутській міській раді (номер 69 в реєстрі, повідомна реєстрація № 01-32/5085/0/2-21 від 22.11.2021) (посилання: сайт Бахмутської міської ради, https://artemrada.gov.ua).
Пунктом 2.1.12 Колективного договору передбачено, що за три місяці до прийняття рішення про ліквідацію, злиття, приєднання, поділ, зміну власника або організаційно-правової форми закладу проводити консультації з профкомом щодо запобігання звільненню чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшенню несприятливих наслідків таких змін.
Згідно з пунктом 3.1.13 Роботодавець (Коледж) зобов`язується виплачувати щорічну грошову винагороду педагогічним працівникам відповідно до ст.57 Закону України «Про освіту» відповідно до Положення про порядок надання щорічної грошової винагороди педагогічним працівникам (Додаток № 4). Виплачувати матеріальну допомогу педагогічним працівникам на оздоровлення при наданні щорічної відпустки відповідно до ст.37 Закону України «Про освіту» з урахуванням Положень Колективного договору.
Пунктом 3.1.16 Коледж зобов`язується відповідно до вимог ст.115 КЗпП України заробітну плату за період відпустки виплачувати не пізніше ніж за три дні до початку відпустки, зазначеної у графіку відпусток, за наявності відповідного фінансування.
Сторони Колективного договору також домовилися, що матеріальна допомога на оздоровлення під час надання щорічної відпустки виплачуються працівникам, які обіймають посади педагогічних працівників (за основною посадою), у розмірі посадового окладу (ставки заробітної плати). При цьому виплата матеріальної допомоги провадиться цим працівникам лише за місцем основної роботи при наданні чергових відпусток (згідно з графіком їх надання) (п.3.3.1).
Положеннями пункту 3.3.3 Колективного договору визначено, що матеріальна допомога надаєтьсяза наказомбез заяви працівника.
Пунктом 5.1.11 Колективного договору визначено, що графік щорічних відпусток Роботодавець (Коледж) зобов`язується затверджувати не пізніше 15 січня поточного року, графіки доводити до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховувати інтереси Коледжу, особисті інтереси працівників та можливості їх відпочинку.
Щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарні дні за відпрацьований робочий рік, який нараховується з дня укладання трудового договору. Встановити в Коледжі гарантовану тривалість щорічної основної відпустки окремим категоріям працівників (Додаток № 6) п. 5.1.13, 5.1.14.
Колективний договір укладено строком на чотири роки.
Відповідно до п. 4.1. Правил внутрішнього трудового розпорядкуВідокремленого структурного підрозділу роботодавець зобов`язаний: дотримуватись умов Колективного договору; видавати заробітну плату педагогічним та іншим працівникам у встановлені строки; своєчасно подавати центральним органам державної виконавчої влади встановлену статистичну і бухгалтерську звітність і т. п.
Згідно зі ст. 30 КЗпП України працівник повинен виконувати доручену йому роботу особисто і не має права передоручати її виконання іншій особі, за винятком випадків, передбачених законодавством. Отже, трудовій договір передбачає, що саме роботодавець повинен забезпечити умови праці працівника, тобто забезпечити працівника роботою. Працівник отримує заробітну плату за факт виконаної роботи (за процес), а не за кінцевий результат (в протилежність цивільно - правової угоди, де оплачується саме кінцевий результат роботи). Таким чином оплаті підлягає весь час знаходження працівника у трудових відносинах до дати звільнення.
Згідно Положення про встановлення надбавок і доплат працівникам Відокремленого структурного підрозділу «Бахмутський індустріальний фаховий коледж Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет», затвердженого 24.09.2001 та який є Додатком № 3 до Колективного договору Коледжу, за вислугу років педагогічним працівникам щомісячно встановлюється надбавка у відсотках до посадового окладу (ставки заробітної плати) залежно від стажу педагогічної роботи у таких розмірах: - понад 3 роки 10 відсотків, - понад 10 років 20 відсотків, - понад 20 років 30 відсотків (п.3.1.3).
Суд установив, що заробітна плата ОСОБА_1 відповідачем нараховувалась та виплачувалась по день переміщення ВСП БІФК ДВНЗ ДонНТУ відповідно до наказу Міністерства освіти і науки України від 09 травня 2022 року № 420 «Про тимчасове переміщення відокремлених структурних підрозділів ДВНЗ «Донецький національний технічний університет». Після 01 березня 2022 року заробітна плата ОСОБА_1 відповідачем не нараховувалась та відповідно залишається невиплаченою.
З огляду на викладене, суд висновує про встановлення факту невиплати заробітної плати позивачу та часткового задоволення позовних вимог позивача про стягнення заробітної плати за період з 01 квітня 2022 року по 04 липня 2022 року.
Згідно з ч. 4 п. 2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженогопостановою КМУ№ 100від 08лютого 1995 року(далі за текстом - Порядок), середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Відповідно до ч.7 п.2 розділу ІІ Порядку з розрахункового періоду виключається час, за який відсутні дані про нараховану заробітну плату працівника внаслідок проведення бойових дій під час дії воєнного стану.
З державного реєстру фізичних осіб – платників податків про джерела та суми доходів № 2425771 від 05.03.2026 року вбачається, що ОСОБА_1 за березень 2022 року нарахована заробітна плата у розмірі 9784,67 грн, відомості про нараховану заробітну плату за квітень 2022 року відсутні, хоча в судовому засіданні встановлено, що в квітні 2022 позивач працювала та мала отримувати заробітну плату, але звіти до відповідних органів керівництвом Коледжу не були подані внаслідок проведення бойових дій під час дії воєнного стану, а отже вони мають бути виключені з розрахункового періоду.
Отже, середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 складає 9784,67 грн, тобто, шляхом розрахунку, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 444,75 грн.
У підсумку потрібно стягнути заборгованість по заробітній платі з 01 квітня 2022 року по 04 липня 2022 року, яка складає 27574,5 грн (62 робочі дні *444,75 грн), з відрахуванням з цієї суми податків і зборів.
Доказів того, що позивач ОСОБА_1 працювала, або ж виконувала свої трудові обов`язки у Державному вищому навчальному закладі «Донецький національний технічний університет» матеріали справи не містять, отже вимога позивача про стягнення заробітної плати за період з 05 липня 2022 року по 01 вересня 2022 року є безпідставною. 
Щодо стягнення відпускних за відпрацьований позивачем учбовий рік за період з 01.09.2021 року по 31.08.2022 року за час перебування у щорічній основній відпустці строком 56 календарних днів з 07.07.2022 року по 31.08.2022 року та матеріальної допомоги на оздоровлення до основної щорічної відпустки, що передбачена Колективним договором в розмірі посадового окладу суд зазначає таке.
У статті 74 КЗпП України передбачено, що громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки зі збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.
Право на відпустки відповідно і достатті 2 Закону України «Про відпустки» № 504/96-ВРмають громадяни України, якіперебувають у трудовихвідносинахз підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи.
Відповідно до частин 10 та 11статті 10 Закону України «Про відпустки» черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості для їх відпочинку. Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов`язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну.
Оскільки форма графіка надання відпусток законодавчо не встановлена, він складається у довільній формі. У графіку надання відпусток, як правило, зазначається місяць початку відпустки і місяць її закінчення чи конкретна дата початку відпустки.
При складанні графіка беруться до уваги інтереси роботодавця, особисті інтереси працівників та наявність можливостей для відпочинку.
З аналізу вказаних норм законодавства можна зробити висновок, що конкретний періоднаданнявідпустки узгоджується між працівником та роботодавцем з урахуванням інтересів кожної сторони правовідносин. Вказане погодження знаходить своє вираження у графіку відпусток. Конкретні дні відпустки узгоджуються сторонами шляхом звернення працівника із заявою про надання відпустки та видання відповідного наказу роботадавцем.
Отже, можна вважати, що період надання відпустки узгоджується до початку періоду відпустки, а конкретні дати початку та закінчення відпустки безпосередньо перед наданням такої відпустки узгоджуються сторонами у заяві та виданому на її підставі наказі.
Такий правовий висновок висловлено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.10.2020 року у справі № 712/9213/18.
Невихід на роботу в зв`язку з самовільним використанням працівником відпустки, відгулів за відпрацьовані раніше дні, вихід на пенсію без попередження власника або уповноваженого ним органу визнаються прогулом і можуть бути причиною звільнення працівника з цієї підстави. Вказаний правовий висновок висловлено у постановах Верховного Суду України від 03 грудня 2018 року у справі № 686/21222/16-ц (провадження № 61-18573св18) та від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1412цс17.
Отже, саме по собі право на відпустку не надає працівнику право використати відпустку самовільно, крім випадків, передбачених трудовим законодавством.
Крім того, відповідно достатті 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 року(в редакції, яка діяла на момент виникнення правовідносин) у період дії воєнного стану тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки, яка надається працівникам, складає 24 календарні дні.
Належних та достатніх доказів дійсного перебування позвачки у відпустці як то передбачено умовами законодаства та Колективного договору суду не представлено, зокрема відповідний наказ, який би визначав дату початку відпустки, її тривалість, з урахуванням дії воєнного стану, роботодавцем не видавався, тобто сторонами не узгоджувалась дата початку та закінчення відпустки, отже позивач перебував у відпустці самовільно.
З огляду на вищевикладене, у задоволенні заявленої позовної вимоги про стягнення відпускних за відпрацьований позивачем учбовий рік за період з 01.09.2021 по 31.08.2022 за час перебування у щорічній основній відпустці строком 56 календарних днів з 07.07.2022 по 31.08.2022 та матеріальної допомоги на оздоровлення до основної щорічної відпустки, що передбачена Колективним договором в розмірі посадового окладу слід відмовити.
Щодо застосування строку позовної давності до вимог позивача суд зазначає, що Постановою КМУ від 25 квітня 2023 року № 383строк дії карантину, встановленийПостановою КМУ «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SАRS-СоV-2» від 09 грудня 2020 року № 1236з 19 грудня 2020 року було продовжено до 30 червня 2023 року.
Оскільки, відповідно до п. 1глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП Українипід час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), строки, визначеністаттею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину, строк звернення до суду позивачем не пропущено.
Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода не може бути виміряна квитанціями чи матеріальними витратами на її послаблення.
Згідно з п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
З огляду на характер та обсяг душевних і психічних страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у його житті, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, беручи до уваги встановлені судом обставини справи, а саме, позивач є мешканцем міста, де проходять активні бойові дії, в період воєнного стану був позбавлений основного джерела доходів, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, потрібно задовольнити частково в розмірі 5 000,00 грн.
Щодо розподілу судових витрат між сторонами
Відповідно до п. 9 ч. 1ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність`представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - це види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність ).
За змістом статті 9 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність`видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Згідно з п. 1 ч. 3ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу входять до судових витрат. Визначення розміру витрат та порядок їх розподілу між сторонами здійснюється на підставі ст.ст.137,141 ЦПК України.
Згідно з ч. 1-6 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно з вимогами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність`гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами четвертою-п`ятою, дев`ятоюстатті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі N 904/4507/18.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності витрат на правничу допомогу (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у суді представником позивача - адвокатом Деменковою Є.С. надано договір про надання правової допомоги від 17 жовтня 2022 року ( т.1 ас.с.79) , ордер (т.1 ас.68), розрахункову квитанцію від 17.10.2022 року (т. 1 а.с. 72).
Відповідачі у відзиві та в судовому засіданні заявляли про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, оскільки представником позивача до суду подано низку позовних заяв аналогічного змісту, відрізняються тільки дані позивача та прохальна частина, тому такі позовні вимоги потрібно задовольнити.
Суд, з огляду на обставини справи, взважаючи на її значення для позивача, категорію справи, яка розглядається судом у спрощеному позовному провадженні, обсяг наданих адвокатом послуг, витрачений адвокатом час, а також з урахуванням принципів пропорційності, співмірності та розумності судових витрат, вважає, що стягненню на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2500 грн., який буде достатнім, співмірним і справедливим у даному випадку.
Щодо позовних вимог до відповідача Міністерства освіти і науки України суд зазначає, що в ході судового розгляду встановлено, що Міністерством освіти і науки України вживалось всіх заходів, створювалось умови та механізми щодо належного виконання ДВНЗ «Донецький національний технічний університет» своїх обов`язків по виплаті заборгованості по заробітній платі працівникам Відокремленого структурного підрозділу «Бахмутський індустріальний фаховий коледж Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет», а також відповідач не є роботодавцем позивача, його вини у невиплаті заробітної плати позивачу судом не встановлено, тому з огляду на вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення позову до вказаного позивачем відповідача Міністерства освіти і науки.
Отож, суд висновує про задоволення позову в частині стягнення з відповідача ДВНЗ «Донецький національний технічний университет`на користь позивача заборгованості по заробітній платі за період 01.04.2022 по 04.07.2022 року включно в сумі 25484,30 грн , моральної шкоди в сумі 5 000 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 2500 грн.
Суд зазначає, що стягнення і оплата прибуткового податку покладається на роботодавця, який самостійно розраховує суму податкових відрахувань і зменшує суму, призначену судом, на суму нарахованих податків. При цьому в резолютивній частині рішення обов`язково має бути зазначено, що суму зазначено без утримання податку.
Відповідно до пункту 2, ч. 1ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а тому стягненню з відповідача Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний университет» на користь держави підлягають судові витрати в розмірі 1073,60 грн. судового збору щодо вимоги про стягнення заробітної плати та в розмірі 268,40 грн судового збору щодо вимоги про стягнення моральної шкоди, а всього 1342 грн.
Керуючись ст. ст.7,12,17,18,76,141,259,263-265,430 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 до Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет», Міністерства освіти і науки України про стягнення заробітної плати, моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет» місце розташування: пл. Шибанкова, 2, м. Покровськ, Донецька область, 85300; фактичне місцезнаходження: вул. Софії Ковалевської, буд. 29, м. Луцьк, 43012, код ЄДРПОУ 02070826 на користь ОСОБА_1 (народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації АДРЕСА_1 ) заборгованість по заробітній платі в сумі 27574 (двадцять сім тисяч пятсот сімдесят чотири ) грн 50 коп, з відрахуванням з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів.
Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати за один місяць в сумі 9784 (дев`ять тисяч сімсот вісімдесят чотири) грн 67 коп.
Стягнути з Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет» місце розташування пл. Шибанкова, 2, м. Покровськ, Донецька область, 85300; фактичне місцезнаходження: вул. Софії Ковалевської, буд. 29, м. Луцьк, 43012, код ЄДРПОУ 02070826 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 5 000 (п`ять тисяч) грн 00 коп, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн 00 коп.
Стягнути з Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет» на користь держави судові витрати в розмірі 1 342 (одна тисяча триста сорок дві) грн 00 коп.
В іншій частині у задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет» відмовити.
У задоволенні позову до Міністерства освіти і науки України про стягнення заробітної плати, моральної шкоди відмовити у повному обсязі.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано
Повний текст рішення складено 06.03.2026 року.

Суддя          А.Л.Гонтар