СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2026 року м. Харків Справа № 922/3194/25 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:головуючий суддя Жельне С.Ч., суддя Тихий П.В. , суддя Шутенко І.А.
за участі секретаря судового засідання Федорової Т. О. 
за участю представників сторін:
позивача - Чорний О. В. - адвокат;
відповідача - не з`явився; 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно транспортна компанія Еталон» (вх. № 84Х) та апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрсітіестейт» (вх. № 87Х)
на рішення Господарського суду Харківської області від 15.12.2025 у справі № 922/3194/25, ухвалене в приміщенні господарського суду Харківської області (суддя Юрченко В.С.), повний текст якого складено 25.12.2025 року
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрсітіестейт», м. Київ
до  Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно транспортна компанія Еталон», м. Харків 
про стягнення коштів 

ВСТАНОВИВ:
Рішенням господарського суду Харківської області від 15.12.2025 у справі позов задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно транспортна компанія Еталон» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрсітіестейт» 577 481 (п`ятсот сімдесят сім тисяч чотириста вісімдесят одна) гривня 84 коп. пені, 242 020 (двісті сорок дві тисячі двадцять) гривень 23 копійок договірної штрафної санкції (компенсаційної виплати), а також судові витрати (сплачений судовий збір) у розмірі 19 668 (дев`ятнадцять тисяч шістсот шістдесят вісім) гривень 05 копійок.
Не погодившись з вказаним рішенням місцевого господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельно транспортна компанія Еталон» (далі - апелянт 1) звернулося до Східного апеляційного господарського суду через систему «Електронний Суд» з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 15.12.2025 у справі та у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрсітіестейт" відмовити в повному обсязі.
Апелянт 1 в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на таке.
Суд першої інстанції, встановивши факт порушення відповідачем умов договору та визнавши наявність у позивача права на нарахування неустойки незалежно від наявності збитків (частина 1 статті 550 ЦК України), дійшов взаємовиключних висновків, одночасно поклавши на позивача обов`язок доведення наявності та розміру збитків. Такий підхід є внутрішньо суперечливим та свідчить про непослідовність правової позиції суду, оскільки вимога щодо доведення збитків прямо суперечить встановленій судом правовій природі неустойки.
Суд першої інстанції неправильно застосував положення статті 551 Цивільного кодексу України, дійшовши помилкового висновку про покладення обов`язку доведення збитків на позивача у зв`язку із заявленням відповідачем клопотання про зменшення неустойки.
На думку апелянта, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про намагання відповідача належним чином виконувати зобов`язання, посилаючись на листування сторін.
Разом з тим, зміст зазначених листів не підтверджує наявності обставин, що об`єктивно перешкоджали виконанню робіт, а лише свідчить про врегулювання окремих господарських питань, які в подальшому були погоджені сторонами.
Зменшуючи розмір неустойки без належного обґрунтування, суд фактично нівелював її правову природу як способу забезпечення виконання зобов`язання та заходу відповідальності за його порушення.
Такий підхід порушує принципи справедливості, добросовісності та розумності, а також призводить до дисбалансу інтересів сторін та створює передумови для уникнення відповідальності боржником. Факт порушення взятих на себе договірних зобов`язань з боку відповідача підтверджується зібраними у справі доказами. Крім того, відповідачем у клопотанні не наведено жодних обґрунтувань та не надано суду належних доказів на підтвердження наявності виключних обставин, які б могли бути підставою для зменшення розміру пені та штрафу (договірної штрафної санкції (компенсаційної виплати)). Не надано і доказів на підтвердження скрутного фінансового становища відповідача адже надані податкові декларації підтверджують наявність доходу.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, суддею - доповідачем у справі визначено суддю Жельне С. Ч. та сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Жельне С. Ч., суддя Тихий П. В., суддя Шутенко І. А. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 15.01.2026 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно транспортна компанія Еталон» на рішення господарського суду Харківської області від 15.12.2025 у справі № 922/3194/25 залишено без руху; встановлено заявнику апеляційної скарги 10-денний строк, з дня вручення цієї ухвали, для усунення недоліків апеляційної скарги; роз`яснено апелянту, що неусунення недоліків, визначених цією ухвалою, має наслідки передбачені статтями 174, 260 ГПК України.
Не погодившись з вказаним рішенням місцевого господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрсітіестейт» (далі - апелянт 2), також,   звернулося до Східного апеляційного господарського суду через систему «Електронний Суд» з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області 15.12.2025 року у справі № 922/3194/25 в частині зменшення заявленої до стягнення на 50% суму пені до розміру 577 481,84 грн, договірної штрафної санкції (компенсаційна виплата) до розміру 242 020,23 грн. і прийняти нове рішення, яким стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно транспортна компанія Еталон» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрсітіестейт» 1 154 963, 68 грн. пені, 484 040,46 грн. договірної штрафної санкції (компенсаційної виплати).
Апелянт 2 в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує наступне.
І етап робіт за договором було виконано у повному обсязі, при цьому фактичний обсяг виконаних робіт перевищив передбачений договором, що, на думку апелянта, свідчить про помилковість розрахунків, здійснених позивачем як замовником.
Щодо ІІ етапу робіт апелянт зазначає, що їх виконання було ускладнене обставинами, які не залежали від відповідача, зокрема змінами у проектній документації, відсутністю необхідних вихідних даних, наявністю надлишкового ґрунту, а також відсутністю узгоджених відміток благоустрою. Про зазначені обставини позивача було повідомлено листом, направленим на електронну адресу, визначену сторонами у договорі.
При цьому апелянт 2 вказує, що порушення строків виконання ІІ етапу робіт зумовлене саме діями та бездіяльністю позивача, який не усунув недоліки, що виникли внаслідок діяльності іншого підрядника, а також не надав необхідної інформації для належного виконання робіт.
Крім того, апелянт 2 зазначає, що ІІІ етап робіт виконано у повному обсязі, а отже, на його думку, це свідчить про фактичне завершення попередніх етапів та спростовує доводи позивача щодо їх невиконання.
Апелянт 2 також посилається на те, що у липні 2024 ним було направлено позивачу лист щодо необхідності узгодження нових строків виконання робіт у зв`язку зі зміною проєктних рішень, а також щодо наявності перешкод у виконанні робіт, спричинених діями інших підрядників та обмеженням доступу до будівельного майданчика. Однак, позивач залишив вказані звернення без відповіді, що, на його думку, свідчить про недобросовісну поведінку позивача як замовника та невиконання ним обов`язку сприяти підряднику у виконанні робіт. У зв`язку з цим апелянт вважає, що порушення строків виконання робіт перебуває у причинному зв`язку не лише з його діями, але й із діями (бездіяльністю) позивача.
Також, апелянт 2 стверджує, що матеріалами справи підтверджується фактичне виконання та прийняття позивачем робіт на значну суму, що свідчить про досягнення результату, на який був спрямований договір.
Крім того, апелянт 2 вважає, що позивачем не доведено настання будь-яких негативних наслідків у зв`язку з порушенням строків виконання робіт, зокрема не надано доказів понесення збитків чи недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності.
У зв`язку з цим апелянт 2 зазначає про наявність підстав для зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій, вказуючи, що їх розмір є неспівмірним наслідкам порушення зобов`язання.
Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду, суддею - доповідачем у справі визначено суддю Жельне С. Ч. та сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Жельне С. Ч., суддя Тихий П. В., суддя Шутенко І. А. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 15.01.2026 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрсітіестейт»  на рішення господарського суду Харківської області від 15.12.2025 у справі № 922/3194/25 залишено без руху; встановлено заявнику апеляційної скарги 10-денний строк, з дня вручення цієї ухвали, для усунення недоліків апеляційної скарги; роз`яснено апелянту, що не усунення недоліків, визначених цією ухвалою, має наслідки передбачені статтями 174, 260 Господарського процесуального кодексу України.
23.01.2026 на адресу суду від апелянта 1 надійшла заява про усунення недоліків на виконання вимог ухвали суду від 15.01.2026.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.01.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно транспортна компанія Еталон» на рішення   господарського суду Харківської області від 15.12.2025 року у справі № 922/3194/25; учасникам справи встановлено строк - не пізніше 15 днів з моменту вручення ухвали, протягом якого вони мають право подати відзив на апеляційну скаргу, який повинен відповідати вимогам частини 2 статті 263 Господарського процесуального кодексу України, з доказами надсилання його апелянту; призначено справу №922/3194/25 до розгляду на « 25» лютого 2026 о 12:00 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, пр. Незалежності, 13, 1-й поверх, зал судового засідання №132; витребувано з господарського суду Харківської області матеріали справи № 922/3194/25.
23.01.2026 на адресу суду від апелянта 2 надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи докази сплати судового збору на виконання вимог ухвали суду від 15.01.2026.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.01.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрсітіестейт»  на рішення господарського суду Харківської області від 15.12.2025 року у справі № 922/3194/25; учасникам справи встановлено строк - не пізніше 15 днів з моменту вручення ухвали, протягом якого вони мають право подати відзив на апеляційну скаргу, який повинен відповідати вимогам частини 2 статті 263 Господарського процесуального кодексу України, з доказами надсилання його апелянту; призначено апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрсітіестейт»  до розгляду на 25.02.2026 о 12:00 год.у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, пр. Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі судових засідань № 132, разом з апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно транспортна компанія Еталон», об`єднавши скарги в одне апеляційне провадження.
28.01.2026 на адресу суду з господарського суду Харківської області надійшли матеріали справи № 922/3194/25. 
09.02.2026 на адресу суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, апеляційну скаргу позивача задовольнити у повному обсязі.
В обґрунтування своєї правової позиції позивач посилається на таке.
Посилання відповідача на електронний лист не може бути прийняте судом до уваги, оскільки порушення строків виконання робіт мали місце як до його направлення, так і після, а укладення сторонами додаткових угод, якими змінювалась ціна договору та підтверджувались зобов`язання сторін, свідчить про відсутність будь-яких неузгоджених питань між сторонами. Доводи відповідача, обґрунтовані показаннями свідків, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони стосуються обставин, які виникли після спливу строків виконання робіт, встановлених договором, а відтак не мають правового значення для вирішення цього спору. Щодо доводів відповідача про повне виконання третього етапу робіт, позивач зазначає, що такі твердження є припущеннями, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому не можуть бути покладені в основу судового рішення. Факт порушення взятих на себе договірних зобов`язань з боку відповідача підтверджується зібраними у справі доказами. Крім того, відповідачем у клопотанні не наведено жодних обґрунтувань та не надано суду належних доказів на підтвердження наявності виключних обставин, які б могли бути підставою для зменшення розміру пені та штрафу (договірної штрафної санкції (компенсаційної виплати)). Не надано і доказів на підтвердження скрутного фінансового становища відповідача адже надані податкові декларації підтверджують наявність доходу. Більш того вся документальна аргументація відповідача була направлена на перекручення обставин для уникнення від відповідальності так до листів про, які вказані рішенні суду відповідачем були додані заяви свідків у відповідності до яких в кінці 2023 та на початку 2024 року були обставини, які заважали відповідачу виконувати роботи хоча вказані обставини абсолютно не могли стосуватися не виконання робіт та порушення строків виконання робіт за цим позовом адже строки за договором, який предметом цього позову, встановлені до 17.10.2023.
10.02.2026 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить у задоволенні апеляційної скарги позивача відмовити, скасувати оскаржуване рішення місцевого господарського суду та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити. Обґрунтування відзиву на апеляційну скаргу повністю збігаються з доводами апеляційної скарги відповідача. 
25.02.2026 на адресу суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення судового засідання, в якому останній просив відкласти розгляд справи на іншу дату, у зв`язку зі здійсненням адвокатом Максимовим М. І. адвокатської діяльності у місті Києві, де наявні постійні відключення світла, наразі відсутнє електропостачання та стабільне підключення до Інтернету. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 25.02.2026 розгляд справи № 922/3194/25 відкладено на 11.03.2026  о 12:30 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань №132.
11.03.2026 на адресу суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно транспортна компанія Еталон» - адвоката Максимова М. І. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, в якому представник просив відкласти розгляд справи на іншу дату, у зв`язку з його незадовільним станом здоров`я. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.03.2026 оголошено перерву у розгляді справи № 922/3194/25 до 18.03.2026 о 13:00 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, м. Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, зал засідань №132; ухвалено забезпечити участь представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрсітіестейт» - адвоката Чорного О.В. та представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно транспортна компанія Еталон» - адвоката Максимова М.І. у судовому засіданні у справі № 922/3194/25, призначеному на 18.03.2026 о 13:00 год. в режимі відеоконференції.
18.03.2026 на адресу суду від відповідача надійшла заява, в якій він просив відкласти судове засідання, призначене на 18.03.2026 по причині того, що у представника заявника на 15:30 год. у місті Києві призначена планова операція.
Колегія суддів, розглянувши заяву відповідача про відкладення розгляду справи, дійшла висновку про відмову в його задоволенні, з огляду на таке.
Положеннями пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 №475/97-ВР) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02.09.2010, «Смірнова проти України» від 08.11.2005, «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006, «Літоселітіс проти Греції» від 05.02.2004 та інші).
Відкладення розгляду справи є правом суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Судом апеляційної інстанції було надано учасникам справи достатньо часу на подання усіх необхідних на їх думку документів та пояснень у справі, або ж викладення під час публічних слухань своїх аргументів, які можуть бути висловлені в письмових та додаткових поясненнях.
Отже, відповідач у справі був завчасно та належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи та не був позбавлений права забезпечити участь іншого представника в призначене судове засідання. 
Судом апеляційної інстанції враховується принцип ефективності судового процесу, який діє у господарському судочинстві і направлений на недопущення затягування процесу, а також положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що справа має бути розглянута судом у розумний строк.
Колегія суддів зазначає, що відповідач вже звертався до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи, яке було задоволено судом, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено та надано достатній час для реалізації процесуальних прав.
Водночас повторне звернення відповідача з клопотанням про відкладення розгляду справи свідчить про недобросовісне користування процесуальними правами та спрямоване на безпідставне затягування розгляду справи.
Виходячи з викладеного та беручи до уваги положення частини 11 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якої суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки в судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для задоволення клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 18.03.2026 повідомлено учасників справи, що ухвалення та проголошення судового рішення (постанови) у справі № 922/3194/25 відбудеться 20.03.2026 о 14:00 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, м. Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, зал засідань №132.
Представник позивача у судовому засіданні 11.03.2026 підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити; проти задоволення апеляційної скарги відповідача заперечував. 
Представник відповідача в судове засідання 20.03.2026 не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку процесуальних документів до Електронного кабінету; явка сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась. 
Відповідно до частини п`ятої статті 6 Господарського процесуального кодексу України суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (далі - ЄСІТС) у порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про ЄСІТС та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). Особам, які зареєстрували Електронний кабінет, суд надсилає документи у справах, в яких такі особи беруть участь, в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб або в інший спосіб, передбачений процесуальним законодавством, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Оскільки явка представників учасників судового процесу в судове засідання не була визнана обов`язковою, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення позивачів, відповідачів та третіх осіб про місце, дату і час судового розгляду, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, серед іншого, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представника відповідача. 
Відповідно до приписів статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (частина 1 статті 270 Господарського процесуального кодексу України).
Заслухавши доповідь головуючого у справі (суддю доповідача), заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши обставини справи, апеляційну скаргу, відзив на апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія зазначає наступне.
Судом першої інстанції встановлено такі обставини справи.
03.07.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрсітіестейт» (надалі -Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна транспортна компанія «Еталон» (надалі -Підрядник), укладено договір підряду на виконання робіт № 03/07-ЗД, відповідно до умов якого відповідач взяв на себе зобов`язання виконати земляні роботи, перелік яких наведено у додатках до цього договору (надалі - роботи) на об`єкті позивача, який розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Чайки, кадастровий номер земельної ділянки: 3222485900:03:005:5055, а позивач взяв на себе зобов`язання прийняти та оплатити належно виконану роботу.
Відповідно до пункту 1.3. договору, склад та обсяги робіт, що доручаються до виконання Підряднику, визначені в Додатку № 1 «Договірна ціна» та Додатку № 2 «Технічне завдання», які є невід`ємними частинами цього договору. Склад та обсяги робіт можуть бути переглянуті в процесі виконання робіт, шляхом укладання додаткової угоди до цього договору.
Пунктом 1.4. договору визначено, що факт виконання робіт буде засвідчуватися актами приймання виконаних робіт, які підписані Замовником і Підрядником.
Згідно з пунктом 2.1. договору, загальна вартість цього договору визначається сумою усіх актів приймання виконаних робіт до цього договору, погоджених та підписаних Сторонами, на підставі фактичних об`ємів робіт, виконаних Підрядником та одиничних розцінок, погоджених Сторонами в Додатку № 1 «Договірна ціна» до цього договору.
Пунктом 2.3. договору передбачено, що зміна вартості робіт (одиничних розцінок) оформляється відповідною додатковою угодою до цього договору, підписаною уповноваженими представниками Сторін та скріпленою печатками Сторін.
Пунктом 2.5. договору сторонами погоджено, що Замовник здійснює платежі Підряднику у порядку та строки, визначені Додатком № 1 «Договірна ціна».
Згідно з пунктами 3.1. та 3.2. договору, строки виконання робіт визначаються Сторонами в Додатку № 3 «Графік виконання робіт». Підрядник зобов`язується розпочати та закінчити виконання робіт у строк, передбачений пунктом 3.1. цього договору.
Пунктом 3.5. договору визначено, що датою закінчення виконання робіт вважається дата їх прийняття Замовником та підписання Акту приймання виконаних робіт.
За змістом пунктів 3.6. та 3.7. договору, Підрядник гарантує, що після виконання робіт, передбачених цим договором, результат робіт буде відповідати Додатку № 2 "Технічне завдання", умовам цього договору та такий результат буде придатний для використання його за цільовим призначенням. Сторони погодили, що роботи вважаються належно виконаними у разі відповідності таких робіт Додатку №2 «Технічне завдання».
Згідно із підпунктами 4.4.1., 4.4.2. договору Підрядник зобов`язаний, зокрема, виконати роботи якісно та у встановлені цим Договором строки, відповідно до додатку № 2 «Технічне завдання», правил та умов цього договору, а також забезпечити виконання робіт із дотриманням строків, передбачених цим договором (з урахуванням випадків передбачених у пункті 4.3.6. договору).
У пункті 7.1. договору передбачено, що Підрядник передає Замовнику виконані роботи поетапно шляхом підписання актів приймання виконаних робіт, після виконання кожного етапу (або відповідної частини етапу), визначеного Додатком № 3 «Графік виконання робіт». При цьому кожен етап може бути поділений Підрядником пропорційно, частинами та заактований належним чином. Разом з актами приймання виконаних робіт Підрядник надає Замовнику геодезичну зйомку земельної ділянки Об`єкта, де були проведенні роботи на вказаному етапі(частини етапу). 
Сторони узгодили, що виключно підписані повноважними представниками обох Сторін документи, визначені у пункті 7.1. цього договору, підтверджують факт виконання робіт Підрядником та їх передачі Замовнику. 
Відповідно до пункту 8.3. договору, за порушення строків виконання робіт/строків усунення недоліків в роботах за цим Договором, Підрядник сплачує Замовнику пеню у розмірі 0,5 % від вартості невиконаних у строк робіт за кожний день прострочення. У разі порушення строків виконання робіт/строків усунення недоліків в роботах за цим договором більше, ніж на 10 банківських днів, Підрядник на вимогу Замовника зобов`язується додатково сплатити Замовнику договірну штрафну санкцію (компенсаційну виплату) у розмірі 15% від вартості (ціни) невиконаних у строк Підрядником робіт.
У пункті 8.4. договору сторони погодили, що застосування санкцій не звільняє Сторони від виконання прийнятих зобов`язань за цим договором та відшкодування збитків, завданих неналежним виконанням зобов`язань за цим договором. 
За змістом пунктів 12.3 та 12.4. договору, він може бути змінений і доповнений тільки за домовленістю сторін, шляхом укладання відповідної додаткової угоди. Додаткові угоди та додатки до цього договору є його невід`ємними частинами і мають юридичну силу у разі, якщо вони викладені у письмовій формі, підписані сторонами та скріплені їх печатками. Всі виправлення за текстом цього договору мають силу та можуть братися до уваги виключно за умови, що вони у кожному окремому випадку датовані, засвідчені підписами сторін та скріплені їх печатками.
Відповідно до пункту 1 Додатку № 1 до договору «Договірна ціна» (з урахуванням редакції, підписаної одночасно з договором від 03.07.2023, а також редакції, викладеної відповідно до Додаткової угоди №1 від 21.08.2023, та додаткової угоди № 3 від 29.12.2023 та додаткової угоди № 2 від 19.01.2024) Сторони погодили перелік земляних робіт, що підлягають виконанню на об`єкті Замовника, а також їх вартість, зокрема, погоджено наступні три види земляних робіт, серед яких:
І вид/етап робіт: «Зняття шару ґрунту із зворотною засипкою, виймання ґрунту з розширенням та заглибленням водойми, в тому числі виймання ґрунту на будівельному майданчику із зони благоустрою та зворотна засипка в зону підлоги складу»
В процесі виконання зазначеного виду робіт сторонами було погоджено зміну вартості, внаслідок чого ціна за 1 куб.м. збільшувалась залежно від періоду виконання:
- в період з 03.07.2023 по 16.08.2023 (включно) - 72,00 грн. за 1 куб.м.;
- в період з 21.08.2023 до 18.01.2024 - 78,00 грн. за 1 куб.м.;
- в період з 19.01.2024 до повного виконання - 78,00 грн. за 1 куб.м.
ІІ вид/етап робіт: «Планування, вирівнювання та пошарове ущільнення ґрунту під позначку».
В процесі виконання зазначеного виду робіт сторонами було погоджено зміну вартості, внаслідок чого ціна за 1 кв.м. збільшувалась залежно від періоду виконання:
- в період з 03.07.2023 по 16.08.2023 (включно) - 17,00 грн. за 1 кв.м.;
- в період з 21.08.2023 до 18.01.2024 - 18,45 грн. за 1 кв.м.;
- в період з 19.01.2024 до повного виконання - 18,45 грн. за 1 кв.м.
ІІІ вид/етап робіт: «Зняття родючого шару ґрунту екскаватором з улаштуванням та укочуванням буртів бульдозером». 
Вказаний вид робіт було додатково погоджено сторонами шляхом укладання додаткової угоди № 3 від 29.12.2023 та для цього виду робіт сторонами було погоджено ціну за 1 куб.м. у розмірі 73,80 грн.
Згідно з пунктом 3 додаткової угоди № 3 від 29.12.2023 до договору, сторони визначили, що усі посилання у тексті договору або його додатках на «додаток №1 «Договірна ціна» від 03.07.2023 р. «вважати посиланням на «додаток № 1» «Договірна ціна» від 29.12.2023 р.». 
В подальшому сторонами була підписана додаткова угода № 2 від 19.01.2024 , згідно із пунктом 2 якої, сторони визначили, що усі посилання в тексті договору або його додатках на на «додаток №1 «Договірна ціна» від 03.07.2023 р.» вважати посиланням на «додаток № 1» Договірна ціна» від 19.01.2024 р.".
В пункті 3 Додатку № 1 «Договірна ціна» до договору (з урахуванням редакції, підписаної одночасно з Договором від 03.07.2023, а також редакції, викладеної відповідно до Додаткової угоди №1 від 21.08.2023, та додаткової угоди № 3 від 29.12.2023 та додаткової угоди № 2 від 19.01.2024) погодили наступний порядок оплати робіт Підряднику: «Перед початком виконання Підрядником кожного виду робіт, Замовник на підставі отриманого від Підрядника рахунку на оплату, здійснює оплату у розмірі 20% від загальної вартості такого виду роботи (частину етапу такої роботи). Для цілей цього пункту під терміном «вид робіт» розуміється найменування робіт, яке визначене за кожним окремим порядковим номером, згідно із таблиці в п.1. цього додатку (етапу робіт, виду робіт, частини етапу робіт), здійснюється Замовником Підряднику протягом 5 (п`яти) банківських днів з дати підписання Сторонами акту приймання виконаних робіт».
Крім того, в додатку сторони також погодили, що оплата Замовником робіт у більшому розмірі, ніж погоджено сторонами у цьому додатку, не означає належне виконання Підрядником обов`язків за договором (пункт 4 в редакції, підписаної одночасно з Договором від 03.07.2023, а також редакції, викладеної відповідно до Додаткової угоди № 1 від 21.08.2023, та додаткової угоди № 3 від 29.12.2023 та додаткової угоди № 2 від 19.01.2024).
Зобов`язання позивача щодо здійснення попередньої оплати в розмірі 20% від загальної вартості кожного виду робіт, а також щодо оплати 80% вартості фактично виконаних робіт, виконані ним у повному обсязі відповідно до умов Договору, що у загальній сумі склало 9 974 688,52 грн. Зазначений факт підтверджується доданими позивачем платіжними інструкціями за період з 07.07.2023 по 13.03.2024 (включно) та довідкою взаєморозрахунків. 
Відповідно до Додатку № 3 «Графік виконання робіт» від 03.07.2023 до договору, Підрядник зобов`язується із дотриманням строків, визначених цим Додатком, виконати земельні роботи, які визначені у цьому додатку та Додатку №1 «Договірна ціна» до договору, на об`єкті Замовника, а саме:
І вид/етап робіт: «Зняття шару ґрунту із зворотною засипкою, виймання ґрунту з розширенням та заглибленням водойми, в тому числі виймання ґрунту на будівельному майданчику із зони благоустрою та зворотна засипка в зону підлоги складу» у загальній кількості 89 542,13 куб.м., зі строком завершення робіт до 31.08.2023;
ІІ вид/етап робіт: «Планування, вирівнювання та пошарове ущільнення ґрунту під позначку» у загальній кількості 100 000,00 куб.м. зі строком завершення робіт до 31.10.2023;
Строки виконання ІІІ-го виду робіт Договором або його додатками не передбачено.
Позивач посилається на те, що в порушення умов договору зобов`язання Підрядника щодо строків завершення робіт, погоджених сторонами у договорі та додатку № 3 "Графік виконання робіт" від 03.07.2023, не виконані належним чином, а саме:
І вид/етап робіт: «Зняття шару ґрунту із зворотною засипкою, виймання ґрунту з розширенням та заглибленням водойми, в тому числі виймання ґрунту на будівельному майданчику із зони благоустрою та зворотна засипка в зону підлоги складу» виконано у більшому обсязі, ніж було погоджено Сторонами (у загальному 111 258,60 куб.м., замість 89 542,13 куб. м.). 
Однак Підрядник порушив строки виконання робіт від 19 до 65 днів.
Факт виконання робіт у кількості 111 258,60 куб.м. підтверджується актами приймання виконаних робіт № 2, № 4, № 5, № 6, № 8, № 10, № 13, № 15, № 16, № 18, № 19, № 20, № 21, № 24, № 27, № 29.
Порушення строків виконання робіт відбулось за наступними актами: за актом № 10 порушення строку становить 19 днів, за актом № 13 порушення строку становить 25 днів, за актом № 15 порушення строку становить 36 днів, за актом № 16 порушення строку становить 50 днів, за частину акту № 18 у обсязі 5 006,95 куб.м. порушення строку становить 65 днів.
ІІ вид/етап робіт: «Планування, вирівнювання та пошарове ущільнення ґрунту під позначку» із 100 000,00 кв.м., Підрядником виконано роботи лише частково у обсязі 44 236,13 кв.м., невиконаний залишок робіт залишився у кількості 54 183,00 кв.м.
Факт часткового виконання робіт за даним видом робіт у кількості 44 236,13 кв.м., підтверджується актами приймання виконаних робіт № 1, № 3, № 7, № 9, № 11, № 12, № 14, № 17, № 25, № 30, № 31. 
Обсяг робіт виконаних Підрядником з порушенням строків виконання робіт, а саме: за актом № 25 порушення строку становить 83 дні, за актом № 30 порушення строку становить 101 день, за актом № 31 порушення строку становить 125 днів. 
Залишок робіт у кількості 54 183,00 кв.м. так і не був виконаний Підрядником. 
Загалом за Договором Підрядником виконано робіт на суму 9 799 708,07 грн (з урахуванням ПДВ).
13.10.2023 відповідач повідомив позивача у листі, що у проектній документації по виконанню робіт на об`єкті за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Чайки, кадастровий номер земельної ділянки: 3222485900:03:005:5055 згідно договору підряду № 03/07-3Д від 03.07.2023 відбувалися певні зміни, у зв`язку з чим Підрядник опиниться у ситуації неможливості продовжувати роботи, у зв`язку з чим попросив у Замовника надати інформацію щодо подальшого виконання робіт на об`єкті: 1. При розробці котловану ливневої водойми, загальний об`єм якого становить близько 21,544 м. куб., підрядник стикався з проблемою, що приблизно 13 тис. м. куб. грунту є зайві згідно з картограмами земляних мас; 2. У підрядника були відсутні нові відмітки благоустрою між першою і четвертою чергою. 
Лист від 13.10.2023 було надіслано відповідачем на електронну адресу позивача "adg12345@meta.ua".
16.07.2024 у листі за вих. № 1 відповідач зазначив, що позивач у відповідь на численні повідомлення та звернення стосовно вирішення робочих питань, що виникли у процесі виконання робіт, зупинив виконання робіт та обмежив доступ до будівельного майданчика, що на думку відповідача, є порушенням пункту 4.2.5. договору підряду на виконання робіт № 03/07-3Д від 03.07.2023.
Крім того, відповідач просив позивача повідомити про доцільність подальшого виконання робіт з встановленням нових строків виконання робіт або розірвати договір за домовленістю сторін, керуючись пунктом 11.2 договору.
Лист був скерований поштовим зв`язком, докази такого містяться в матеріалах справи. 
Позивач відповіді на вказаний лист не надав.
03.09.2025 листом № 0309-1 позивач звернувся до відповідача із вимогою про повернення надлишково сплачених коштів у сумі 174 980,45 грн, з посиланням на те що Підрядник виконав фактичну кількість робіт на суму 9 799 708,07 грн з ПДВ, в той час Замовником здійснено оплату робіт на загальну суму 9 974 688,52 грн з ПДВ.
Позивач вказує на факт неналежного виконання Підрядником своїх договірних зобов`язань, зокрема - порушенням строків завершення робіт, передбачених умовами договору, відповідачу згідно із пунктом 8.3. договору, нараховано пеню у розмірі 0,5% від вартості невиконаних у строк робіт за кожний день прострочення та у разі порушенні строків більше, ніж 10 банківських днів - компенсаційну виплату у розмірі 15% від вартості (ціни) невиконаних у строк Підрядником робіт, яка становить 1 851 426,76 грн., з яких: 1 367 386,31 грн - пеня та 484 040,45 грн - договірна штрафна санкція (компенсаційна виплата), яку позивач просить стягнути з відповідача. 
Наведені обставини стали підставою для звернення позивача з відповідним позовом до господарського суду Харківської області, в якому він просив стягнути з відповідача 1 851 426,76 грн., з яких: пеня у розмірі 1 367 386,31 грн, договірна штрафна санкція у розмірі 484040,45 грн.
15.12.2025 господарським судом Харківської області ухвалено оскаржуване рішення, з підстав викладених вище.
Ухвалюючи оскаржуване рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджується порушення відповідачем умов договору щодо строків та об`єму виконання робіт по ІІ етапу робіт «Планування, вирівнювання та пошарове ущільнення ґрунту під позначку» у строк, визначений Додатком № 3 "Календарний план".
Разом з цим, господарський суд першої інстанції дійшов можливості зменшення заявленої до стягнення на 50% суму пені до розміру 577 481,84 грн, договірної штрафної санкції (компенсаційна виплата) до розміру 242 020,23 грн.
Апеляційний господарський суд, переглядаючи у апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.
Предметом доказування у справі є обставини щодо наявності/відсутності факту порушення відповідачем умов укладеного договору підряду на виконання робіт № 03/07-ЗД від 03.07.2023.
Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.
Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.
В частині 1 статті 638 Цивільного кодексу України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до статті 843 Цивільного кодексу України в договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.
Частиною 1 статті 846 Цивільного кодексу України визначено, що строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.
Частиною 1 статті 837 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. 
До договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом (частина 3 статті 875 Цивільного кодексу України).
Сторони, укладаючи та підписуючи договір сторони чітко визначили та погодили всі істотні умови договору, взаємні права та обов`язки кожної із сторін, а також відповідальність сторін у разі порушення умов договору.
Договір укладений на підставі вільного волевиявлення двох сторін, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір з обох сторін підписаний уповноваженими особами, а також скріплений їх печатками.
В межах дії договору підряду на виконання робіт № 03/07-ЗД від 03.07.2023, сторонами було погоджено та підписано ряд додаткових угод.
За положеннями статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частинами 1 і 2 статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.
Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з частиною 1, 4 статті 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.
Отже, однією із основних умов виконання зобов`язання є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.
Згідно з підпунктом 7.3.1 пункту 7.3 договору підрядник зобов`язаний виконати якісно та у встановлені графіком виконання робіт (Додаток № 3) строки роботи відповідно до Технічних вимог та якісних характеристик (Додаток № 1), ДБН та іншої нормативної документації.
За змістом положень частин 4 і 6 статті 231 Господарського кодексу України (чинний на момент укладення спірних правовідносин) у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. Розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.
Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Наведеною нормою встановлено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконано; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається із дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконано, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.
Установивши розмір, термін і порядок нарахування штрафних санкцій за порушення грошового зобов`язання, законодавець передбачив також і право сторін врегулювати ці відносини у договорі. 
Тобто сторони мають право визначити у договорі не лише інший строк нарахування штрафних санкцій, який обчислюється роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина 1 статті 252 Цивільного кодексу України), а взагалі врегулювати свої відносини щодо нарахування штрафних санкцій на власний розсуд (частина третя статті 6 Цивільного кодексу України), зокрема можуть пов`язувати період нарахування пені з подією, яка має неминуче настати (фактичний момент оплати).
Так, у договорі сторони не передбачили інший, аніж визначений статтею 232 Господарського кодексу України, строк нарахування штрафних санкцій (пені та компенсаційної виплати). А відтак, строк в межах якого позивач може здійснювати нарахування штрафних санкцій (пені та договірної санкції (компенсаційної виплати)) має присічний строк - 180 днів.
Як вбачається з матеріалів справи, І етап робіт «Зняття шару ґрунту із зворотною засипкою, виймання ґрунту з розширенням та заглибленням водойми, в тому числі виймання ґрунту на будівельному майданчику із зони благоустрою та зворотна засипка в зону підлоги складу» відповідачем виконано у більшому обсязі, ніж було погоджено Сторонами у обсязі 111 258,60 куб. м., замість 89 542,13 куб. м., однак з порушенням строків виконання робіт, а саме: за актом № 10 від 01.09.2023 порушення строку становить 19 днів, за актом № 13 від 07.09.2023 порушення строку становить 25 днів, за актом № 15 від 18.09.2023 порушення строку становить 36 днів, за актом № 16 від 02.10.2023 порушення строку становить 50 днів, за актом № 18 від 17.10.2023 порушення строку становить 65 днів.
Щодо ІІ етапу робіт «Планування, вирівнювання та пошарове ущільнення ґрунту під позначку» у загальній кількості 100 000 куб.м., відповідачем виконано частково у розмірі 54183,00 м. куб. та з порушенням строків виконання робіт, а саме: за актом № 25 від 22.01.2024 порушення строку становить 83 дні, за актом № 30 від 09.02.2024 порушення строку становить 101 день, за актом № 31 від 04.03.2024 порушення строку становить 125 днів.
При цьому, під час розрахунку пені та договірної санкції (компенсаційної виплати) позивач не перевищував встановлений присічний строк їх нарахування у 180 днів. 
Відповідно до частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
У справі що переглядається відповідачем не заявлено заяву про застосування строку позовної давності щодо розрахунку позивачем пені поза межами річного строку її нарахування.
Разом з тим, під час дії воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме продовження позовної давності.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією рф проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.07.2025 у справі № 903/602/24 виснувала, що в разі якщо позовна давність не спливла станом на 02 квітня 2020, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30 червня 2023 - на строк дії карантину, а надалі до 29.01.2024 - на строк дії воєнного стану), а з 30.01.2024 перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану.
Отже, оскільки на дату звернення позивача з позовом позовна давність щодо заявлених позовних вимог про стягнення пені та договірної санкції (компенсаційної виплати) за договором не сплила, то перебіг цього строку є зупиненим і дотепер (внаслідок продовження на строк дії воєнного стану й подальшого зупинення його перебігу на строк дії воєнного стану).
За приписами частини 1 статті 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.
В той же час, відповідно до частини 2 статті 613 Цивільного кодексу України, якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.
Кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку (частина 1 статті 613 Цивільного кодексу України).
Частиною 4 статті 612 Цивільного кодексу України передбачає, що прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.
Само по собі факт направлення відповідачем по електронній пошті листа з посиланням на певні обставини, що загрожують виконанню робіт по ІІ етапу робіт «Планування, вирівнювання та пошарове ущільнення ґрунту під позначку» у строк, визначений Додатком № 3 «Календарний план», не може беззаперечно свідчити про фактичну наявність відповідних обставин, які згадувалися у листах, а також про прострочення позивача як кредитора в розумінні статті 613 ЦК України.
Відповідач як не надав докази на підтвердження наявності обставин, про які він зазначав у листі до позивача, так і не довів під час розгляду справи по суті реальної неможливості виконання робіт за договором по ІІ етапу «Планування, вирівнювання та пошарове ущільнення ґрунту під позначку" у строк, у визначений Додатком № 3 «Календарний план».
Таким чином, матеріалами справи підтверджується порушення відповідачем умов договору щодо строків та об`єму виконання робіт по ІІ етапу робіт «Планування, вирівнювання та пошарове ущільнення ґрунту під позначку» у строк, визначений Додатком № 3 «Календарний план».
За змістом частини 1 статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України).
Згідно зі статтями 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
За приписами статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Розмір штрафних санкцій відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).
Системний аналіз положень чинного законодавства вказує, що забезпечення виконання зобов`язання має своєю правовою метою надання контрагентам можливості передбачити у відповідному правочині правові наслідки неналежного виконання обов`язків за відповідним правочином. При цьому суд зазначає, що право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафних санкцій надано сторонам частиною 4 статті 231 ГК України, що узгоджується із свободою договору, передбаченою статтею 627 ЦК України.
Окрім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 у справі № 910/12876/19 викладено правову позицію, що чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, передбаченою статтею 627 ЦК України та не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.
У пункті 8.3. договору сторони погодили, що за порушення строків виконання робіт/строків усунення недоліків в роботах за цим договором, Підрядник сплачує Замовнику пеню у розмірі 0,5 % від вартості невиконаних у строк робіт за кожний день прострочення. У разі порушення строків виконання робіт/строків усунення недоліків в роботах за цим договором більше, ніж на 10 банківських днів, Підрядник на вимогу Замовника зобов`язується додатково сплатити Замовнику договірну штрафну санкцію (компенсаційну виплату) у розмірі 15% від вартості (ціни) невиконаних у строк Підрядником робіт. 
Пунктом 8.4. договору передбачено, що застосування санкцій не звільняє Сторони від виконання прийнятих зобов`язань за цим договором та відшкодування збитків, завданих неналежним виконанням зобов`язань за цим договором.
Згідно з пунктом 10.1. договору у випадку порушення своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, визначену цим договором та чинним законодавством. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Отже, судова колегія вважає, що є обґрунтованим здійснене позивачем нарахування штрафу та пені від вартості невиконаного в строк зобов`язання щодо виконання робіт.
Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності.
Так, при розгляді справи, було виявлено опечатку в розрахунку штрафних санкцій, а саме: замість дати 31.08.2023 (строк завершення І етапу робіт до 31.08.2023) як зазначено в умовах договору, позивачем було помилково вказано дату 13.08.2023, тобто фактично переплутано місцями цифри 31 на 13, що призвело до невірного визначення кількості прострочених днів та відповідно збільшення штрафної санкції, яку нараховано відповідачу за порушення строку виконання І етапу робіт. 
Здійснивши перерахунок пені у розмірі 0,5% від вартості невиконаних у строк робіт за кожний день прострочення, судова колегія зазначає, що за актом № 10 від 01.09.2023 порушення строку становить 1 день (розмір пені складає 1 890,29 грн); за актом № 13 від 07.09.2023 порушення строку становить 7 днів (розмір пені складає 16 000,28 грн); за актом № 15 від 18.09.2023 порушення строку становить 18 днів (розмір пені складає 41 950,19 грн); за актом № 16 від 02.10.2023 порушення строку становить 32 дні (розмір пені складає 74 534,00 грн); за актом № 18 від 17.10.2023 виконання робіт у обсязі 5 006,95 куб.м. порушення строку становить 47 днів (розмір пені складає 91 777,39 грн). 
Таким чином, сума пені у розмірі 0,5% від вартості невиконаних у строк робіт за кожний день прострочення за І етап робіт складає 226 152,15 грн.
Крім того, копії Акту приймання виконання робіт № 31 від 04.03.2024, позивачем не було додано до позовної заяви, та позивачем у розрахунку штрафних санкцій, доданих до позовної заяви, при нарахуванні відповідачу пені та договірної штрафної санкції (компенсаційна виплата) за порушення строків виконання ІІ виду робіт із «планування, вирівнювання та пошарове ущільнення ґрунту під позначку», цей акт було враховано, та відповідно, нараховано пеню у розмірі 18229,41 грн та договірної штрафної санкції (компенсаційна виплата) у розмірі 4375,06 грн. 
Таким чином, позивачем не доведено порушення відповідачем строку виконання ІІ етапу робіт за актом приймання виконання робіт № 31 від 04.03.2024, який становить 125 днів, а відповідно і правомірність нарахування позивачем штрафних санкцій, також, не доведено.
Судом апеляційної інстанції здійснено перерахунок пені у розмірі 0,5% від вартості невиконаних у строк робіт за кожний день прострочення та компенсаційну виплату у розмірі 15% від вартості (ціни) невиконаних у строк підрядником ІІ етапу робіт та встановлено наступне: за актом № 25 від 22.01.2024 порушення строку становить 83 дні ( розмір пені складає 5952,05 грн, компенсаційна виплата складає 2151,34 грн), за актом № 30 від 09.02.2024 порушення строку становить 101 день (розмір пені складає 13154,01 грн, компенсаційна виплата складає 3907,13 грн), залишок робіт у кількості 54 183,00 кв.м., який не був виконаний Підрядником, порушення строку становить 182 дня (розмір пені складає 909705,48 грн, компенсаційна виплата складає 149 951,45 грн). 
Таким чином, сума пені у розмірі 0,5% від вартості невиконаних у строк робіт за кожний день прострочення за ІІ етап робіт складає 92 8811,54 грн та компенсаційну виплату у розмірі 15% від вартості (ціни) невиконаних у строк Підрядником робіт складає 156 009,92 грн.
Отже, загальна сума пені за порушення відповідачем договірних умов договору по І та ІІ етапу робіт складає 1 154 963,69 грн та договірної штрафної санкції (компенсаційна виплата) складає 484 040,45 грн, а разом 1 634 629,07 грн. 
Таким чином, беручи до уваги, що відповідач у встановлений договором строк свого обов`язку по виконанню всього об`єму робіт по І та ІІ етапу робіт не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, а відтак порушив договірні зобов`язання (стаття 610 Цивільного кодексу України), що є поведінкою, яка суперечить добросовісній та чесній діловій практиці в сфері господарських відносин, а відтак є обґрунтованою позовна вимога про стягнення 1 154 963,69 грн пені та 484 040,45 грн договірної штрафної санкції (компенсаційна виплата), що загалом складає 1 634 629,07 грн.
Окрім того, відповідачем під час розгляду справи в господарському суді першої інстанції було заявлено клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій на 90%.
В обґрунтування клопотання про зменшення штрафних санкцій відповідач зазначає, що він зареєстрований та фактично здійснює свою діяльність за адресою: місто Харків, проспект Льва Ландау, будинок 171. Обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану, - зокрема, постійні обстріли території міста Харкова, значним чином вплинули на фінансовий стан підприємства-відповідача, а саме - рівень доходів ТОВ «БТК «ЕТАЛОН» значно зменшився у порівнянні довоєнними роками, на підтвердження чого відповідач надає до суду примірники Податкових декларацій з податку на прибуток підприємств у період з 2019 по 2024 роках у відповідності до яких: за 2020 сума доходу відповідача становить 50 092 350 грн; за 2021 - 82 704 117 грн; за 2022 - 15 122 990 грн; за 2023 - 29 257 557 грн; за 2024 - 18 684 845 грн. 
Також, відповідач вказує, що між відповідачем та позивачем у договорі було погоджено максимально низьку ціну за виконання робіт, а тому прибуток відповідача є мінімальним. 
Надаючи оцінку доводам апелянта 2 щодо наявності правових підстав для зменшення розміру пені до 90%, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Суд першої інстанції визнав обґрунтованими вимоги відповідача та зменшив розмір штрафних санкцій на 50%.
Колегія суддів апеляційної інстанції частково погоджується з висновком суду першої інстанції, проте з урахуванням фактичних обставин справи, поведінки сторін та принципів розумності, добросовісності та справедливості, вважає що наявні підстави для зменшення суми пені та компенсаційної виплати на 80%.
Положення частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, надають суду право зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
При цьому, неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013. Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 918/116/19.
Крім цього, таку функцію, як сприяння належному виконанню зобов`язання, стимулювання боржника до належної поведінки, неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.11.2022 у справі № 910/14591/21).
Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції діє правило частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.04.2023 у справі № 199/3152/20)
Статтею 3 Цивільного кодексу України регламентовано загальні засади цивільного законодавства, якими, згідно з пунктами 3, 6 частини першої цієї статті Цивільного кодексу України, є свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність.
Добросовісність є не тільки однією з основоположних засад цивільного законодавства, а також імперативним принципом щодо дій усіх учасників цивільних правовідносин (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України). Добросовісність - це відповідність дій учасників цивільних правовідносин певному стандарту поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю, повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям та уявленням про честь і совість.
Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 910/16579/20.
Отже, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу також розумності, добросовісності та справедливості.
А тому, в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності, може бути застосований також закріплений законодавцем в статті 3 Цивільного кодексу України принцип можливості обмеження свободи договору (статті 6, 627 цього Кодексу) і як норма прямої дії, і як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.
Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі; у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції. 
Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.
Отже, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.
Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним.
У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.
Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.
Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18.
Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі вичерпного переліку обставин як підстав для зменшення судом розміру неустойки (частина третя статті 551 Цивільного кодексу України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 26.08.2021 у справі № 911/378/17 (911/2223/20).
При цьому вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 04.06.2019 у справі № 904/3551/18).
У вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки підлягають врахуванню та оцінці на предмет підтвердженості та обґрунтованості як ті підстави для зменшення неустойки, що прямо передбачені законом (частина третя статті 551 Цивільного кодексу України), так і ті, які хоча прямо і не передбачені законом, однак були заявлені як підстави для зменшення розміру неустойки та мають індивідуальний для конкретних спірних правовідносин характер.
Крім цього категорії «значно» та «надмірно», які використовуються в статті 551 Цивільного кодексу України, є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку, з урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником (висновок викладений у постанові Верховного Суду від 14.07.2021 у справі № 916/878/20).
Визначення справедливого розміру неустойки належить до дискреційних повноважень суду.
Також, у постанові Верховного суду від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 викладено такі правові висновки щодо зменшення розміру неустойки:
«Чинники, якими обґрунтовані конкретні умови про неустойку: обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір (пункт 7.14); і обставини (їх сукупність), що є підставою зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер (пункти 7.25-7.30).»
А тому і розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90%, 70% чи 50% тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, тобто у межах судового розсуду.
Таким чином, в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положенням частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, а також досліджуватись та оцінюватись судом в порядку статей 86, 210, 237 Господарського процесуального кодексу України.
Такий підхід є усталеним в судовій практиці, зокрема Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (постанови від 11.07.2023 у справі № 914/3231/16, від 10.08.2023 у справі № 910/8725/22, від 26.09.2023 у справі № 910/22026/21, від 02.11.2023 у справі № 910/13000/22, від 07.11.2023 у справі № 924/215/23, від 09.11.2023 у справі № 902/919/22).
У зв`язку з викладеним, судова колегія зазначає, що індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.
Як було встановлено, відповідачем систематично та неодноразово в період дії договору надсилалось позивачу листи (від 13.10.2023 б/н, за вих. № 1 від 16.07.2024) з повідомленнями про наявність обставин, що, за твердженням відповідача, загрожували вчасному та повному виконанню робіт. 
Зазначені вище обставини свідчить про намагання відповідача здійснювати належне та добросовісне виконання функцій Підрядника за укладеним договором.
Втім, зазначені листи залишені позивачем без відповіді та виконання.
При цьому, господарський суд першої інстанції правильно зазначив на те, що відсутність обґрунтованих відповідей позивача на листи відповідача, не дозволяє однозначно як підтвердити, так і спростувати наявність відповідних обставин та можливість їх впливу на строки виконання робіт за договором, та загалом викликає певні сумніви у добросовісному виконанні позивачем як Замовником своїх зобов`язань сприяти підрядникові у виконанні роботи, що передбачено частиною 1 статті 850 Цивільного кодексу України.
Матеріалами справи підтверджується фактичне виконання за договором та прийняття позивачем як Замовником робіт на суму 9 799 708,07 грн, тобто в процесі виконання робіт за договором досягнення бажаного для позивача як Замовника матеріального результату відбулося.
Водночас сам по собі факт залишення позивачем без відповіді звернень відповідача з посиланням на обставини, які загрожують вчасності виконання робіт, на думку суду, свідчать про те, що порушення строків виконання робіт за договором, з певною вірогідністю, знаходиться не лише в причинному зв`язку з діями або бездіяльністю відповідача, а є також діями (бездіяльністю) самого позивача.
Зобов`язання відповідача щодо виконання робіт були виконані частково із порушенням встановленого строку, тому у спірних правовідносинах неустойка виконує не функцію спонукання відповідача до належного виконання зобов`язання за договором, а саме функцію майнової відповідальності за його порушення (прострочення).
При цьому, позивач взагалі не посилається на обставини, які б свідчили про настання будь-яких негативних наслідків (в тому числі, майнових втрат) для нього внаслідок порушення відповідачем строків виконання робіт. 
Також позивачем не надано доказів, які б свідчили про фактичне понесення ним будь-яких майнових втрат внаслідок прострочення виконання зобов`язання відповідачем, в той час як у відповіді на відзив позивач зазначає про необхідність стягнення неустойки саме для їх компенсації.
Заперечення позивача щодо доводів відповідача про необхідність зменшення неустойки (штрафу та пені) ґрунтуються лише на твердженні про необхідність компенсації своїх майнових втрат, без наведення обставин щодо спричинення таких втрат та без подання доказів їх фактичного настання, суд вважає недоведеним факт понесення позивачем майнових втрат внаслідок порушення відповідачем строку виконання зобов`язань за договором.
Аргументи апелянта 1 на те, шо суд першої інстанції, встановивши факт порушення відповідачем умов договору та визнавши наявність у позивача права на нарахування неустойки незалежно від наявності збитків (частина 1 статті 550 ЦК України), дійшов взаємовиключних висновків, одночасно поклавши на позивача обов`язок доведення наявності та розміру збитків є безпідставними, з огляду на таке.
Суд першої інстанції, встановивши факт порушення відповідачем зобов`язань та наявність підстав для нарахування неустойки відповідно до статті 550 Цивільного кодексу України, одночасно правомірно розглянув заявлене відповідачем клопотання про зменшення штрафних санкцій у порядку статті 551 Цивільного кодексу України. Застосування вказаних норм не є взаємовиключним, оскільки встановлення права на неустойку не виключає можливості її зменшення судом за наявності відповідних підстав.
Посилання апелянта 1 на те, що факт порушення взятих на себе договірних зобов`язань з боку відповідача підтверджується зібраними у справі доказами, відповідачем у клопотанні не наведено жодних обґрунтувань та не надано суду належних доказів на підтвердження наявності виключних обставин, які б могли бути підставою для зменшення розміру пені та штрафу (договірної штрафної санкції (компенсаційної виплати)), також не надано доказів на підтвердження скрутного фінансового становища, не приймаються судовою колегією, з огляду на таке.
Наданими відповідачем доказами у їх сукупності підтверджено існування обставин, які істотно вплинули на належне виконання зобов`язань та мають характер виключних у розумінні положень цивільного законодавства.
При цьому відповідачем доведено наявність об`єктивних чинників, що не залежали від його волі, а також обставин, які свідчать про неспівмірність заявлених до стягнення штрафних санкцій наслідкам порушення зобов`язання.
Крім того, судова колегія враховує, що відповідач здійснює господарську діяльність у місті Харкові, яке зазнає систематичних обстрілів, що об`єктивно впливає на умови ведення господарської діяльності, організацію виробничих процесів та виконання договірних зобов`язань.
Зазначені обставини мають характер загальновідомих та не потребують доказування, водночас вони свідчать про наявність додаткових об`єктивних чинників, які ускладнювали належне виконання відповідачем своїх зобов`язань.
З поданих відповідачем податкових декларацій убачається відсутність достатніх грошових коштів для належного виконання фінансових зобов`язань, що свідчить про його скрутне фінансове становище.
Зазначені обставини у сукупності з іншими встановленими у справі даними підтверджують наявність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій.
А отже, з огляду на фактичні обставини справи, встановлені судом, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; поведінку відповідача під час виконання робіт, яка свідчить про вжиття ним заходів для вчасного та повного виконання робіт; відсутність будь-яких доказів настання для позивача негативних наслідків (в тому числі, майнових втрат) внаслідок порушення відповідачем строків виконання робіт, судова колегія вважає, що загальний розмір неустойки (штрафної санкції (компенсаційну виплату) та пені), яка відповідно до договору підлягає стягненню з відповідача (1 634 629,07 грн) не відповідає принципу розумності, добросовісності та справедливості, а тому підлягає зменшенню судом.
Враховуючи зазначене, апеляційний суд, діючи в межах наданих процесуальних повноважень, дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення апеляційної скарги відповідача, а саме про зменшення розміру нарахованих штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань на 80%.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що застосування пені в повному обсязі за умов встановлених обставин є надмірним, таким, що не відповідає принципам розумності та справедливості, і підлягає зменшенню у відповідній частині.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість зменшення заявленої до стягнення на 80% суми пені до розміру 230 992, 74 грн. та договірної штрафної санкції (компенсаційна виплата) до розміру 96 808,09 грн.
Судова колегія доходить до висновку, що саме такий розмір неустойки, відповідає конкретним обставинам справи, встановленим судом, є обґрунтованим, справедливим та таким, що буде слугувати стимулом для відповідача не здійснювати в подальшому порушень договірних зобов`язань (превентивна функція неустойки), а для позивача достатнім для компенсування його очікувань від належного виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань.
Усі інші доводи, обґрунтування, посилання враховані судом апеляційної інстанції, проте є такими, що не спростовують висновків суду апеляційної інстанції викладених у постанові.
Європейський суд з прав людини зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Частинами 1, 2, 4 статті 277 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Оцінивши встановлені у справі обставини в їх сукупності, зокрема ступінь виконання зобов`язання, причини допущеного порушення, поведінку сторін під час виконання договору, а також відсутність доказів настання для позивача істотних негативних наслідків, колегія суддів дійшла висновку про явну неспівмірність визначеного судом першої інстанції розміру штрафних санкцій наслідкам порушення зобов`язання. При цьому зменшення розміру пені лише на 50% не забезпечує дотримання принципів розумності, справедливості та пропорційності відповідальності.
За таких обставин, в задоволенні апеляційної скарги позивача слід відмовити повністю, а апеляційну скаргу відповідача слід задовольнити частково. 
Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне зменшити розмір пені та договірної штрафної санкції (компенсаційної виплати) на 80 %, що є співмірним наслідкам порушення та відповідає балансу інтересів сторін. У зв`язку з викладеним, рішення господарського суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення розміру пені та договірної штрафної санкції (компенсаційної виплати). 
Керуючись статтями 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд 

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрсітіестейт» залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно транспортна компанія Еталон» задовольнити частково. 
Рішення господарського суду Харківської області від 15.12.2025 у справі № 922/3194/25 змінити в частині стягнення пені та штрафної санкції (компенсаційної виплати). 
Пункт другий резолютивної частини рішення господарського суду Харківської області від 15.12 .2025 у справі № 922/3194/25 викласти в наступній редакції:
«Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно транспортна компанія Еталон» (України, 61060, Харківська область, місто Харків, проспект Льва Ландау, будинок 171, код ЄДРПОУ 42796803) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрсітіестейт» (Україна, 04053, місто Київ, провулок Киянівський, будинок 3-7, офіс 102 а, код ЄДРПОУ 35085067) 230 992, 74 грн. пені, 96 808,09 грн. штрафної санкції (компенсаційної виплати) та 3933,61 грн. витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви.»
В решті рішення господарського суду Харківської області від 15.12.2025 у справі № 922/3194/25 залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено ст. ст. 286 -289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 30.03.2026. 

Головуючий суддя С.Ч. Жельне

Суддя П.В. Тихий 

Суддя І.А. Шутенко