Справа № 366/3996/25
Провадження 2-а/366/9/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2026 року Іванківський районний суд Київської області в складі: головуючого судді Ткаченка Ю.В., за участю секретаря судового засідання Морозової Я.Р., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Голуб Тетяни Іванівни до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 про скасування постанови начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 № 917/1 від 09.09.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :
Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_1 (далі по тексту - Позивач), через свого представника – адвоката Голуб Тетяну Іванівну (далі по тексту - Представник позивача), звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі по тексту - Відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 (далі по тексту - Третя особа) про скасування постанови начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 № 917/1 від 09.09.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, - закрити, за відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що  ОСОБА_1 перебуває на обліку, як військовозобов`язаний у ІНФОРМАЦІЯ_4 .
09 вересня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 було винесено постанову № 917/1 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення.
Зі змісту постанови № 917/1, вбачається: «09 вересня 2025 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_5 встановлено, що ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду військово-лікарською комісією для визначення ступеню придатності, що передбачено абзацом 4 частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» маючи вік 50 років, будучи визнаним відповідно до висновку ВЛК обмежено придатним до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю), з дня набрання чинності цим Законом був зобов`язаний до 5 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби, відповідно 01 вересня 2025 року скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Позивач зазначає, що він не отримував від ТЦК та СП направлення (повістки) на проходження медичного огляду та не відмовлявся від проходження ВЛК. Тільки неодноразово наголошував, що не відмовляється пройти медичну комісію, однак просив посадових осіб ТЦК дотримуватися процедури. Написав заяву, яка наявна в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, в якій просив пройти ВЛК за місцем реєстрації та перебування на військовому обліку. Однак, без будь-яких пояснень збоку працівників ТЦК та СП на позивача було складено протокол. Всі рішення ТЦК та СП мають обов`язкові реквізити, серед яких номер і дата. В оскаржуваній постанові відповідачем не зазначено ні дати винесення, ні номеру направлення (повістки), згідно якого позивач нібито відмовився від проходження медичного огляду, оскільки на момент складання протоколу та постанови такого не існувало. Дане направлення також не додано ні до оскаржуваної постанови, ні до протоколу, що свідчить про незаконність дій відповідача.
Також позивач звертає увагу суду на те, що під час спілкування з працівниками ТЦК жодної фото- і відеофіксації не здійснювалось, відповідних доказів відповідачем не надано. Таким чином, відповідачем не доведено факту вручення повістки, направлення для проходження медичного огляду та відмови позивача від їх отримання, які в силу вимог Постанови № 560 повинні бути зафіксовані. Акт про відмову, відеозапис, свідки, які б могли підтвердити обставини та які посилається відповідач – відсутні. Тому, в діях позивача відсутня подія та склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, за яке ОСОБА_1 піддано стягненню у вигляді штрафу. 
Позивач вважає, що в його діях відсутній умисел на вчинення правопорушення, за яке його було притягнуто до адміністративної відповідальності, так як ОСОБА_1 було доставлено до ТЦК та СП в примусовому порядку, останній не мав при собі медичних документів, оскільки не готувався в цей день проходити військово-лікарську комісію.
Крім того, ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 3 групи.
Відповідно до п. 2.10 Положення про військово-лікарську експертизу, затвердженого постановою КМУ № 402, обов`язок періодичного переосвідування у ВЛК стосується осіб, визнаних обмежено придатними. 
Разом з тим п. 2.11 цього Положення прямо встановлює, що особи, яким МСЕК визначила інвалідність переосвідуванню у ВЛК не підлягають, оскільки їхній стан визначається органами МСЕК у межах законодавства про соціальний захист осіб з інвалідністю.
Таким чином, особи з інвалідністю не зобов`язані проходити ВЛК, а направлення їх на таке обстеження суперечить вимогам Положення № 402. Отже, неявка інваліда на ВЛК не може бути підставою для притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 210-1 КУпАП.
Позивач вважає, що він не порушив обов`язок проходження ВЛК, а тому вважає вказану постанову незаконною, необґрунтованою та такою, яка винесена з грубим порушенням під час провадження у справі про адміністративне правопорушення вимог ст.ст. 33-35, 254-256, 268, 277, 277-2, 278, 280 КУпАП та такою, що підлягає скасуванню, а провадження у справі – закриттю.

Рух справи
Ухвалою суду від 17.12.2025 року було відкрито провадження у даній справі, призначено справу до судового розгляду на 26.01.2026 року в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 

Позиції сторін у справі
Зі змісту позову вбачається, що позивач та його представник просили проводити розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити в повному обсязі. 
26.01.2026 року від відповідача надійшли письмові пояснення, в яких просять у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити посилаючись на те, що постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП ухвалена в межах компетенції начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 та на підставі повно і всебічно з`ясованих обставинах справи та з дотриманням вимог діючого на час вчинення правопорушення законодавства.
У зв`язку з розглядом справи у порядку спрощеного позовного провадження на підставі статей 171, 257, 262, 286 КАС України, відповідно до п. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.

Встановлені судом обставини та застосовані норми права
Відповідно до ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
Відповідно до ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Зі змісту адміністративного позову вбачається, що позивачу про наявність оскаржуваної постанови стало відомо 27.11.2025 року, після отримання її копії у відповідь на адвокатський запит.
За таких обставин, враховуючи, що доводи представника позивача щодо дати отримання та ознайомлення позивачем та його представником зі змістом оспорюваної постанови та ознайомлення з її змістом, відповідачем не спростовані, враховуючи, що зі змісту адміністративного позову вбачається, що представником позивача було заявлено клопотання про поновлення строку для звернення із даним позовом до суду, суд вважає за необхідне поновити позивачу строк на подання даного позову.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності усі надані докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного:
Так, ст. 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Крім того з ч. 1 ст. 5 КАС України випливає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист в тому числі і шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
За змістом ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 65 Конституції України передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Як вбачається з вимог ч. 1 ст. 2 КАС України - завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно із положеннями ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.
Статтями 72-79 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Стаття 90 КАС України передбачає, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази - не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, дослідивши надані сторонами докази судом встановлено:
ОСОБА_1 перебуває на обліку в  ІНФОРМАЦІЯ_6 , як військовозобов`язаний.
01 вересня 2025 року старшим офіцером ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_3 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 . Згідно протоколу, суть адміністративного правопорушення: 01 вересня 2025 року о 10 год. 40 хв. було встановлено, що ОСОБА_1 , відмовився від проходження медичного огляду військово-лікарською комісією для визначення ступеню придатності, що передбаченого абзацом 4 частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», вчинив правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП.

09 вересня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 було винесено постанову № 917/1 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення. 
Зі змісту постанови № 917/1, вбачається: «09 вересня 2025 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_5 встановлено, що гр. ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду військово-лікарською комісією для визначення ступеню придатності, що передбачено абзацом 4 частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» маючи вік 50 років, будучи визнаним відповідно до висновку ВЛК обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю), з дня набрання чинності цим Законом був зобов`язаний до 5 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби, відповідно 01 вересня 2025 року скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
З матеріалів справи слідує, що на момент складення протоколу та винесення оскаржуваної постанови ОСОБА_1 придатний до служби у в/ч забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, НЦ, закладах (установах), медпідрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, ОЗ, охорони. Дата ВЛК 30.10.2025 /а.с. 30/. 

Позивач не відмовлявся від проходження медичного огляду для визначення його придатності до військової служби за місце перебування на обліку та місцем реєстрації, а не за місцем проживання, що підтверджується його власноручно написаною заявою на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 /а.с. 23/.

За результатами проходження ВЛК від 30.10.2025 року, ОСОБА_1 проведено медичний огляд «ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_8 » 30.10.2025 та встановлено діагноз: гіпертонічна хвороба ІІІ ст. 2 ст. ризик 3 СН Іст. (ГЛШ 29.10.2025), ФВЛШ – 65 %, Посттравматичний артроз правого гомілкового суглобу І ст, консолідований перелом правої великогомілкової та малогомілкової кісток, Наявність МОС (гвинти) при незначному порушенні функцій з больовим синдромом. Також встановлено висновок: придатний до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальний центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони. Такі особи є непридатними до служби у підрозділах спеціального призначення, Десантно-штурмових військах, морській піхоті, на підводних човнах, наводних кораблях, у спецспорудах /а.с. 29/.

Надаючи оцінку доводам позивача, суд зазначає, що ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за відмову від проходження медичного огляду військово-лікарською комісією для визначення ступеню придатності.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11квітня 2024 року (набрав чинності 18 травня 2024 року) було внесено зміни до ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме передбачено, що: 1)військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження; 2) у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України.
Відповідно до частини першої пункту 2 Додатку 2 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.

Положеннями статті 235 КУпАП встановлено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Відповідно до статей 7, 8 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності та ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Положеннями статті 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до статті 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Положеннями статті 280 КУпАП закріплено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з вимогами статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з частиною першою статті 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до частини третьої статті 210-1 КУпАП вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
З аналізу вищезазначених правових норм у контексті спірних правовідносин слідує, що для висновку щодо правомірності оскаржуваної постанови необхідно встановити: факт відмови від проходження медичного огляду військово-лікарською комісією для визначення ступеню придатності.

Судом установлено, що 01 вересня 2025 року старшим офіцером ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_3 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 . Згідно протоколу, суть адміністративного правопорушення: «01 вересня 2025 року о 10 год. 40 хв. було встановлено, що ОСОБА_1 , відмовився від проходження медичного огляду військово-лікарською комісією для визначення ступеню придатності, що передбаченого абзацом 4 частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», вчинив правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП».

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 10 год. 00 хв. 09 вересня 2025 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Однак, розгляд справи відбувся в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У день складення протоколу, 01.09.2025, ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_7 із заявою, в якій зазначив: «Я ОСОБА_1 відмовляюсь проходити комісію в пгт. Іванків. Буду проходити за місцем проживання: АДРЕСА_1 ». 

09 вересня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 було винесено постанову № 917/1 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 та накладено штраф в розмірі 17 000 грн. (сімнадцять тисяч гривень). Зі змісту постанови № 917/1, вбачається: «09 вересня 2025 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_5 встановлено, що гр.  ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду військово-лікарською комісією для визначення ступеню придатності, що передбачено абзацом 4 частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» маючи вік 50 років, будучи визнаним відповідно до висновку ВЛК обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю), з дня набрання чинності цим Законом був зобов`язаний до 5 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби, відповідно 01 вересня 2025 року скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560, визначає, зокрема, організацію медичного огляду військовозобов`язаних та резервістів для визначення придатності до військової служби.
Відповідно до абзацу 3 пункту 69 вищезазначеного Порядку № 560 громадяни України, які перебувають на військовому обліку та з набранням чинності Указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, прибули до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для уточнення своїх облікових даних (адреси місця проживання, номерів засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності) та інших персональних даних), на медичний огляд не направляються. На медичний огляд громадяни, які уточнили свої облікові дані, викликаються повісткою.
Згідно з п. 74 Порядку №560 резервістам та військовозобов`язаним, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видається направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою згідно з додатком 11. При цьому особам віком до 45 років видається направлення щодо визначення їх придатності до проходження військової служби у десантно-штурмових військах, силах спеціальних операцій, морській піхоті.
Військовозобов`язаний та резервіст, який виявив бажання проходити військову службу під час мобілізації у вибраній ним військовій частині, направляється на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду керівником районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або командиром військової частини.
Направлення реєструється в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою згідно з додатком 12 та видається резервісту та військовозобов`язаному під особистий підпис.
Під час вручення направлення резервістам та військовозобов`язаним під особистий підпис доводяться вимоги законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та строк завершення медичного огляду.

Матеріали справи не містять направлення для проходження військово-лікарської комісії ОСОБА_1 для встановлення придатності до проходження військової служби за станом здоров`я, а також відсутні записи реєстрації даного направлення в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою згідно з додатком 12, яке повинно видаватися військовозобов`язаному під особистий підпис.

Крім того, матеріали справи містять заяву ОСОБА_1 від 01.09.2025, де останній зазначив, що не бажає проходити комісію за місцем проживання без реєстрації, в селищі Іванків, а за місцем проживання (реєстрації) та перебування на військовому обліку в м. Києві.

Відповідно до п. 3.1 глави 3 розділу II Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України 14.08.2008 № 402 (далі - Положення) медичний огляд військовозобов`язаних проводиться за рішенням керівників на збірних пунктах районних (міських) або за місцем провадження медичної практики у закладах охорони здоров`я комунальної або державної форми власності лікарями, які включаються до складу ВЛК.
Направлення для проведення вказаних лабораторних та інструментальних досліджень може здійснюватися лікарями із закладів охорони здоров`я комунальної або державної форми власності, які залучаються для проведення медичного огляду військовозобов`язаних.
Лікарі, які включаються до складу ВЛК із закладів охорони здоров`я комунальної або державної форми власності, під час проведення медичного огляду ознайомлюються з медичними записами в ЕСОЗ та з іншими медичними документами, які надає військовозобов`язаний, що характеризують його стан здоров`я, а також вносять до ЕСОЗ відповідні медичні записи на підставі отриманої інформації.
Відповідно до п. 3.5 глави 3 розділу II Положення військовозобов`язаний під час проведення медичного огляду зобов`язаний надати членам ВЛК медичну карту амбулаторного хворого за формою № 025/о, затвердженою наказом МОЗ України від 14 лютого 2012 року № 110 «Про затвердження форм первинної облікової документації та Інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності та підпорядкування», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28 квітня 2012 року за № 661/20974 (далі - форма № 025/о), виписки з медичної документації щодо перенесених захворювань, отриманих травм, поранень тощо, якщо така інформація відсутня в ЕСОЗ.

Досліджені судом обставини справи дозволяють суду стверджувати, що у діях ОСОБА_1 відсутній умисел на вчинення правопорушення, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності.

Положеннями частини третьої статті 286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1)залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3)скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Відповідачем в силу положень ч. 2 ст. 77 КАС України не доведено правомірності свого рішення та не надано доказів, які б спростували доводи позивача, а тому, суд вважає, що позивача неправомірно притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, у зв`язку з чим його позов слід задовольнити, рішення суб`єкта владних повноважень відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАСУ скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Пунктом 5 частини 1 статті 244 КАС України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.
Частиною першою статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи слідує, що позивач є потерпілим від Чорнобильської катастрофи (категорія 1), що згідно п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» дає право на звільнення від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Згідно вимог ч. 5 ст. 139 КАС України «Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України». 

Верховний Суд у своїх постановах від 27.03.2024 (справа № 344/6751/22) та від 12.11.2025 (справа № 524/7691/23) чітко зазначив, що Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, м. Києва та Севастополя є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, реєстраційні рахунки в органах Казначейства. Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відокремленими підрозділами відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, м. Києва та Севастополя (пункт 7 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року № 154). 
З наведеного вище слідує, що розпорядником коштів ІНФОРМАЦІЯ_1 є ІНФОРМАЦІЯ_10 .
Враховуючи зазначене, суд вважає необхідним стягнути на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок) за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_11 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ).

На підставі викладеного та керуючись статтями 73-77, 90, 242-244, 246, 250-251, 271, 273 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :
Адміністративний позов ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Голуб Тетяни Іванівни до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 № 917/1 від 09.09.2025 року про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, - задовольнити.

Скасувати постанову № 917/1 начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 09.09.2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_11 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь ДЕРЖАВИ, судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 605, 60 грн. (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Шостого апеляційного адміністративного суду через Іванківський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення /26.01.2026/.

Повне найменування сторін:
Позивач: ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_12 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 

Представник позивача – адвокат Голуб Тетяна Іванівна, РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса для листування: вул. Івана Проскури, буд.9, селище Іванків, Вишгородський район, Київська область, 07201

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_13 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 , юридична адреса: АДРЕСА_3 

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: ОСОБА_2 , адреса місця роботи:  АДРЕСА_3 .

Суддя Юрій ТКАЧЕНКО