ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року Справа № 915/1662/23 

м. Миколаїв
Господарський суд Миколаївської області, у складі судді Семенчук Н.О., 
за участю секретаря судового засідання Мавродій Г.В.
за участі представників учасників справи:
від прокуратури – Григорян Е.Р., прокурор
від позивача (представник позивача) – не з`явився
від відповідача (представник відповідача) – не з`явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу
за позовом: Керівника Вознесенської окружної прокуратури, пров. Костенка, 2, м. Вознесенськ, Миколаївська область, 56501
в інтересах держави в особі: Веселинівської селищної ради, вул. Мозолевського, 14, смт. Веселинове, Вознесенський район, Миколаївська область, 57001, код ЄДРПОУ 04376044
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Кузьмин Енерджі», Кузьминська сільрада, комплекс будівель та споруд № 1, буд. 1, Городоцький район, Хмельницька область, 32027, код ЄДРПОУ 41834329
про: усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою комунальної власності.

25.10.2023 до Господарського суду Миколаївської області звернувся Керівник Вознесенської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Веселиніської селищної ради з позовною заявою до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Кузьмин Енерджі», в якій просить суд:
1. Усунути перешкоди Веселинівській селищній раді у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою з кадастровим номером 4821755500:03:000:0591 площею 2 га шляхом скасування вчиненої 19.06.2019 у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 4821755500:03:000:0594 площею 4,529 га, що розташована в межах території Веселинівської селищної ради (Веселинівська ОТГ) Вознесенського району Миколаївської області.
2. Усунути перешкоди Веселинівській селищній раді у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою з кадастровим номером 4821755500:03:000:0591 площею 2 га шляхом скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 4821755500:03:000:0594 за товариством з обмеженою відповідальністю «Кузьмин Енерджі» за № 32292611 від 03.07.2019.
В обґрунтування позову прокурор зазначає, що рішенням господарського суду Миколаївської області від 03.12.2020 у справі № 915/803/20, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.03.2021, позов заступника керівника Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кузьмин Енерджі» задоволено частково. Витребувано у ТОВ «Кузьмин Енерджі» у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру в області земельну ділянку загальною площею 2 га (кадастровий номер 4821755500:03:000:0591) для ведення особистого селянського господарства в межах території Токарівської селищної ради (Веселинівська ОТГ) Веселинівського району Миколаївської області у відповідних географічних координатах. В решті позову відмовлено. Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 21.09.2022 замінено стягувача у вищевказаній справі з Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області на його правонаступника Веселинівську селищну раду.
Прокурор зазначає, що з метою забезпечення реального поновлення інтересів держави у спірних правовідносинах та виконання рішення господарського суду Миколаївської області від 03.12.2020 у справі № 915/803/20 необхідно здійснити державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 4821755500:03:000:0591 за її дійсним власником (Веселинівська селищна рада). Проте, при зверненні до державного реєстратора для здійснення реєстраційних дій щодо земельної ділянки з кадастровим номером 4821755500:03:000:0591 встановлено, що в Державному земельному кадастрі відсутні відомості щодо вказаної ділянки, що не дає можливості (технічно) зареєструвати право комунальної власності на неї та виконати рішення суду. Відмова державного реєстратора у виконанні рішення господарського суду Миколаївської області від 03.12.2020 у справі № 915/803/20 шляхом здійснення державної реєстрації прав на земельну ділянку з кадастровим номером 4821755500:03:000:0591 за Веселинівською селищною радою зумовлена відсутністю в Державному земельному кадастрі відомостей про земельну ділянку з кадастровим номером 4821755500:03:000:0591 (яка шляхом об`єднання увійшла до складу земельної ділянки з кадастровим номером 4821755500:03:000:0594 площею 4,529 га) та наявністю в Державному реєстрі речових прав на нерухоме зареєстрованого права власності ТОВ «Кузьмин Енерджі» на земельну ділянку з кадастровим номером 4821755500:03:000:0594.
Прокурор зазначає, що з огляду на викладені обставини, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно неможливо здійснити реєстрацію права власності на ділянку з кадастровим номером 4821755500:03:000:0591 площею 2 га, якої не існує як об`єкту цивільних прав, що й було підтверджено в процесі виконання судового рішення у справі № 915/803/20 про витребування спірної землі. Отже, Веселинівська селищна рада не може здійснювати всі правомочності власника нерухомого майна, у тому числі щодо права користування та розпорядження витребуваною земельною ділянкою.
Прокурор вважає, що оскільки право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 4821755500:03:000:0594 зареєстровано за ТОВ «Кузьмин Енерджі», про що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено запис № 32292611 від 03.07.2019, то відповідно до вимог ч. 13 ст. 79-1 Земельного кодексу України, ст. 18, 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підлягає скасуванню державна реєстрація права власності на таку земельну ділянку. Наявність державної реєстрації у Державному земельному кадастрі об`єднаної земельної ділянки (за рахунок незаконно набутої у приватну власність ділянки) та реєстрація приватної власності на цю ділянку у Державному реєстрі речових прав за ТОВ «Кузьмин Енерджі», на переконання прокурора, перешкоджає дійсному власнику ділянки площею 2 га (кадастровий номер 4821755500:03:000:0591) у відповідних її координатах, вільно користуватися та розпоряджатися цією землею.
Позовні вимоги обґрунтовані положеннями ст. 13, 14, 129, 129-1, 131-1 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ст. 15, 16, 17, 316, 317, 324, 386, 391 Цивільного кодексу України, ст. 79-1, 83, 122, 152 Земельного кодексу України, ст. 13, 18, 10, 20, 24, 27, 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. 24, 27 Закону України «Про державний земельний кадастр» та судовою практикою.

Крім того, разом з позовною заявою 25.10.2025 Керівник Вознесенської окружної прокуратури звернувся до суду з заявою № № 53/3-7711-вих. 23 від 20.10.2023 про забезпечення позову, яку ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 27.10.2023 (суддя Алексєєв А.П.) було задоволено.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 23.11.2023 (суддя Алексєєв А.П.) позовну заяву у справі № 915/1662/23 було повернуто прокурору.
Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.04.2024 ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 23.11.2023 року про повернення позовної заяви у справі № 915/1662/23 скасовано, матеріали справи передано до Господарського суду Миколаївської області для вирішення питання про відкриття провадження у справі.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 29.04.2024 (суддя Алексєєв А.П.) прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 23.07.2024; встановлено для сторін процесуальні строки для подання заяв по суті справи.

У зв`язку з відпусткою судді Алексєєва А.П., розпорядженням керівника апарату Господарського суду Миколаївської області № 94 від 19.07.2024 призначено проведення повторного автоматизованого розподілу, зокрема, судової справи № 915/1662/23.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.07.2024 головуючим у справі № 915/1662/23 визначено суддю Олейняш Е.М.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 31.07.2024 (суддя Олейняш Е.М.) було прийнято справу № 915/1662/23 до провадження судді Олейняш Е.М.; постановлено розгляд справи почати спочатку; призначено підготовче засідання на 10.09.2024 о 14:00.

Підготовче засідання з розгляду даної справи, яке було призначено на 10.09.2024, не відбулось, у зв`язку з перебуванням судді Олейняш Е.М. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 07.11.2024 (суддя Олейняш Е.М.) було призначено підготовче засідання у справі на 19.11.2024 об 11:30.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 19.11.2024 (суддя Олейняш Е.М.), занесеною до протоколу судового засідання, у підготовчому засіданні було оголошено перерву до 25.11.2024 о 12:30.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 25.11.2024 (суддя Олейняш Е.М.) було закрито провадження у справі № 915/1662/23 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.
Постановляючи вказану ухвалу, суд дійшов висновку про закриття провадження у даній справі № 915/1662/23 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на наявність рішення суду по справі № 915/803/20, яке набрало законної сили, між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Так, судом було зазначено, що в провадженні Господарського суду Миколаївської області перебувала справа № 915/803/20 за позовом заступника керівника Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Кузьмин Енерджі» про скасування державної реєстрації земельної ділянки, скасування запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, витребування земельної ділянки. Предметом спору у вищевказаній справі № 915/803/20 були вимоги про: 
1. Скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 4821755500:03:000:0594 площею 4.529 га для ведення особистого селянського господарства, розташовану в межах території Токарівської селищної ради (Веселинівська ОТГ) Веселинівського району Миколаївської області.
2. Скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису № 32292611 від 03.07.2019 про реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 4821755500:03:000:0594 за ТОВ КУЗЬМИН ЕНЕРДЖІ.
3. Витребування у ТОВ КУЗЬМИН ЕНЕРДЖІ (код ЄДРПОУ 41834329) у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області земельну ділянку загальною площею 2 га (кадастровий номер 4821755500:03:000:0591) вартістю 54076,00 грн. для ведення особистого селянського господарства в межах території Токарівської селищної ради (Веселинівська ОТГ) Веселинівського району Миколаївської області з наступними координатами:
№1 - відстань: 19,56 м, координати: Х-5231412.5579, Y-4187042.9065;
№2 - відстань: 58,88 м, координати: Х-5231393.8972, Y-4187037.0437;
№3 - відстань: 255,59 м, координати: Х-5231337.7264, Y-4187019.3961;
№4 - відстань: 75,74 м, координати: Х-5231387.1623, Y-4186758.6372;
№5 - відстань: 265.03 м, координати: Х-5231461.6261, Y-4186782.4597.
Підставою позову у справі № 915/803/20 прокуратурою з посиланням на положення ст. 317, 387, 388 Цивільного кодексу України зазначено, що спірна земельна ділянка вибула з власності держави на підставі незаконного наказу ГУ Держгеокадастру від 15.03.2019 № 1687/0/14-19-СГ, оскільки громадянин ОСОБА_1 на час подання заяви до ГУ Держгеокадастру про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та про його затвердження вже використав своє право на безоплатне отримання у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання, внаслідок чого, земельна ділянка площею 2,00 га (кадастровий номер 4821755500:03:000:0591) незаконно вибула із земель державної власності. У подальшому спірну земельну ділянку було відчужено відповідачу за договором купівлі-продажу, укладеним 17.04.2019 між громадянином та ТОВ «Кузьмин Енерджі», який, у свою чергу після реєстрації права власності на спірну земельну ділянку об`єднав її з іншими земельними ділянками, внаслідок чого утворено земельну ділянку площею 4,529 га кадастровий номер 4821755500:03:000:0594.
Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 03.12.2020 у справі № 915/803/20 позовні вимоги заступника керівника Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області задоволено частково.
Витребувано у ТОВ КУЗЬМИН ЕНЕРДЖІ у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області земельну ділянку загальною площею 2 га (кадастровий номер 4821755500:03:000:0591) вартістю 54 076,00 грн. для ведення особистого селянського господарства в межах території Токарівської селищної ради (Веселинівська ОТГ) Веселинівського району Миколаївської області з наступними координатами: №1 - відстань: 19,56 м., координати: X-5231412.5579, Y-4187042.9065; №2 - відстань: 58.88 м., координати: X-5231393.8972, Y-4187037.0437; №3 - відстань: 255,59 м., координати: X-5231337.7264, Y-4187019.3961; №4 - відстань: 75,74 м., координати: X-5231387.1623, Y-4186768.6372; №5 - відстань: 265.03 м., координати: X-5231461.6261, Y-4186782.4597.
В задоволенні позову в частині скасування державної реєстрації земельної ділянки площею 4,529 га з кадастровим номером 4821755500:03:000:0594 та скасування державної реєстрації права власності відповідача на цю земельну ділянку відмовлено.
Предметом позову у даній справі № 915/1662/23 є вимога прокуратури в інтересах держави в особі Веселинівської селищної ради до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Кузьмин Енерджі» про:
1. Усунення перешкод Веселинівській селищній раді у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою з кадастровим номером 4821755500:03:000:0591 площею 2 га шляхом скасування вчиненої 19.06.2019 у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 4821755500:03:000:0594 площею 4,529 га, що розташована в межах території Веселинівської селищної ради (Веселинівська ОТГ) Вознесенського району Миколаївської області.
2. Усунення перешкод Веселинівській селищній раді у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою з кадастровим номером 4821755500:03:000:0591 площею 2 га шляхом скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 4821755500:03:000:0594 за товариством з обмеженою відповідальністю «Кузьмин Енерджі» за № 32292611 від 03.07.2019.
Підставою позову прокуратурою зазначено необхідність забезпечення реального поновлення інтересів держави у спірних правовідносинах та виконання рішення Господарського суду Миколаївської області від 03.12.2020 у справі № 915/803/20.
За такого, судом було виснувано про те, що у справі № 915/803/20 позивачем є Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області, яке ухвалою суду від 21.09.2022 замінено на його правонаступника Веселинівську селищну раду, тобто до останньої в порядку ст. 52, 331 Господарського процесуального кодексу України перейшли права та обов`язки як сторони у справі № 915/803/20, так і стягувача у виконавчому провадженні. Відповідачем у вказаних справах є ТОВ «Кузьмин Енерджі». Предметом спору у вищевказаних справах є вимога про скасування у Державному земельному кадастрі та у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 4821755500:03:000:0594. При цьому, суд зазначив, що додавання прокуратурою фрази «усунути перешкоди у користуванні земельної ділянки шляхом скасування державної реєстрації» не є іншим, новим предметом спору. Фактично предметом спору у вищевказаних справах є вимога про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Підставою позову у справі № 915/803/20 прокуратурою зазначено обставини щодо порушення вимог земельного законодавства, а також необхідність реального виконання судового рішення. Водночас, у даній справі № 915/1662/23 підставою позову зазначено обставини щодо неможливості виконання судового рішення у справі № 915/803/20. Отже, матеріально-правові підстави позову в частині підстав для скасування державної реєстрації земельної ділянки є тими ж, що і в справі № 915/803/20.
Враховуючи вищевикладене, судом було зазначено, що виконання рішень господарських судів здійснюється в порядку, передбаченому розділом V «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у господарських справах» Господарського процесуального кодексу України. Водночас, в спірному випадку поданий позов у справі № 915/1662/23 фактично спрямований на перегляд судового рішення у справі № 915/803/20, яке набрало законної сили, що порушує принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.
Враховуючи вищевикладене, суд в ухвалі від 25.11.2024 виснував про те, що провадження у справі № 915/1662/23 підлягає закриттю на підставі п. 3 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.02.2025 було скасовано ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 25.11.2024 про закриття провадження у справі №915/1662/23; справу №915/1662/23 направлено для продовження розгляду до Господарського суду Миколаївської області.
Так, судом апеляційної інстанції було зауважено, що у справі №915/803/20 розглядався віндикаційний позов прокурора в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області до ТОВ «Кузьмин Енерджі» про витребування у власність держави в особі ГУ ДГК в області земельної ділянки площею 2 га (кадастровий номер 4821755500:03:000:0591), відповідно до її координат; скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 4821755500:03:000:0594 площею 4,529 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої в межах території Токарівської селищної ради (Веселинівська ОТГ) Веселинівського району Миколаївської області; скасування державної реєстрації права власності на зазначену ділянку (запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 03.07.2019 №32292611). Рішення у справі №915/803/20 в частині відмови у задоволенні позовних вимог прокурора щодо скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 4821755500:03:000:0594 та скасування її державної реєстрації у Державному земельному кадастрі не стосується прав та обов`язків селищної ради.
При цьому, суд апеляційної інстанції погодився з доводами прокурора про те, що рішення Господарського суду Миколаївської області від 03.12.2020 у справі №915/803/20, з урахуванням ухвали від 21.09.2022 (про заміну стягувача), в силу п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є правовстановлюючим документом на земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером 4821755500:03:000:0591. Суд апеляційної інстанції зауважив, що матеріалами справи №915/1662/23 підтверджено звернення Веселинівської селищної ради від 01.11.2022 та від 07.09.2023 (з доданням листа державного реєстратора нерухомого майна від 06.02.2023). При зверненні до державного реєстратора нерухомого майна для здійснення реєстраційних дій, спрямованих на вчинення державної реєстрації права комунальної власності на ділянку з кадастровим номером 4821755500:03:000:0591 встановлено, що у Державному земельному кадастрі відсутні відомості щодо цієї ділянки, що свідчить про відсутність технічної можливості для виконання судового рішення у справі №915/803/20 (в частині реєстрації речового права). Державний реєстратор нерухомого майна у листі від 06.02.2023 повідомив Веселинівську селищну раду про те, що згідно з вимогами ч. 4 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав на земельну ділянку проводиться виключно за наявності в Державному земельному кадастрі відомостей про зареєстровану земельну ділянку та, як наслідок, не вчинив відповідні реєстраційні дії щодо підтвердження наявного у Веселинівської селищної ради права комунальної власності на ділянку з кадастровим номером 4821755500:03:000:0591.
Суд апеляційної інстанції врахував, що прокурор у позовній заяві (справа №915/1662/23) зазначає, що державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером 4821755500:03:000:0594 площею 4,529 га, яку було сформовано шляхом об`єднання земель зі спірною ділянкою з кадастровим номером 4821755500:03:000:0591, а також зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності ТОВ «Кузьмин Енерджі» на цю ділянку, перешкоджає дійсному власнику земельної ділянки площею 2 га (Веселинівській селищній раді) у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою. При цьому, у справі №915/803/20 суд констатував передчасність заявлення позову в частині скасування державної реєстрації об`єднаної (за рахунок спірної) ділянки та скасування реєстрації права власності на неї, через відсутність у справі доказів неможливості виконання майбутнього судового рішення про витребування спірної ділянки, а позов прокурора в частині витребування ділянки задоволено.
З урахування наведеного, суд апеляційної інстанції погодився з доводами прокурора в частині того, що позов прокурора у даній справі (№915/1662/23) є негаторним; позов подано в інтересах держави в особі Веселинівської селищної ради, яка в силу закону є розпорядником ділянки площею 2 га з кадастровим номером 4821755500:03:000:0591, а позовна заява у справі №915/1662/23 подана з огляду на неможливість повного виконання судового рішення, постановленого у справі №915/803/20. З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції виснував про те, що позивачем подано до суду першої інстанції даний позов у справі №915/1662/23, який є відмінним предметом та підставами спору у справі №915/803/20 і не є тотожним, а отже, рішення суду про той же предмет і з тих же підстав у даному випадку відсутнє.
Постанова Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.02.2025 у справі № 915/1662/23 набрала законної сили, в касаційному порядку не оскаржувалася, та є чинною.

Ухвалою від 17.03.2025 справу № 915/1662/23 було прийнято до провадження судді Смородінової О.Г.; постановлено розгляд справи № 915/1662/23 почати спочатку зі стадії підготовчого провадження та розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання у справі № 915/1662/23 призначено на 09.04.2025 о 10:40.

07.04.2025 та 08.04.2025 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Кузьмин Енерджі» надійшли сформовані в системі «Електронний суд» відзиви на позовну заяву б/н від 07.04.2025 (вх. № 5323/25 від 07.04.2025) та б/н від 07.04.2025 (вх. № 5327/25 від 08.04.2025), в яких відповідач не погоджується з вимогами та змістом позовної заяви, вважає їх необґрунтованими та безпідставними, та просить суд в задоволенні позовних вимог Керівника Вознесенської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Веселинівської селищної ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кузьмин Енерджі», про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою з кадастровим номером 4821755500:03:000:0591 площею 2 га шляхом скасування у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки та скасування державної реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 4821755500:03:000:0594 площею 4,529 га, відмовити повністю.
Заперечення відповідача, викладені у відзиві, ґрунтуються, зокрема, на тому, що суть позовних вимог позивача зводиться до аналогічних вимог заявлених у справі № 915/803/20 щодо яких прийнято судове рішення про відсутність правових підстав для їх задоволення враховуючи неефективність такого способу захисту. Відповідач наголошує, що позовна вимога про скасування державної реєстрації права власності відповідача суперечить позовній вимозі про витребування нерухомого майна. Виходячи з цього в задоволенні позовних вимог про скасування державної реєстрації права власності, на переконання відповідача, слід відмовити.
Відповідач також зазначає по те, що додана позивачем до позовної заяви відмова державного реєстратора від 06.02.2023 № 2314-02-2023 у прийнятті заяви про проведення реєстраційних дій у зв`язку з відсутністю в Державному земельному кадастрі відомостей про земельну ділянку з кадастровим номером 4821755500:03:000:0591 не може слугувати належним та допустимим доказом неможливості проведення державної реєстрації права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 4821755500:03:000:0591 за Веселинівською селищною радою, оскільки така відмова у вчиненні реєстраційних дій не передбачена та суперечить приписам п.п. 4, 5, 6 статті 24 ЗУ «Про Державний земельний кадастр».
Крім того, відповідач вважає, що задоволення позовних вимог позивача, призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідач вказує, що оскільки правомірність та законність набуття ТОВ «Кузьмин Енерджі» права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 4821755500:03:000:0594 площею 4,529 га, товариство вважає, що позовні вимоги становлять втручання позивача у право на мирне володіння своїм майном, передбачене Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, а тому задоволенню не підлягають.
Примірник відзиву додатково надійшов до суду 11.04.2025 засобами поштового зв`язку.

15.04.2025 до суду від Керівника Вознесенської окружної прокуратури надійшла сформована в системі «Електронний суд» відповідь на відзив б/н від 15.04.2025 (вх. № 5718/25 від 15.04.2025), за змістом якої прокурор не погоджується з доводами відповідача, викладеними у відзиві, та наполягає на задоволенні позовних вимог.

У зв`язку з відставкою головуючої судді Смородінової О.Г., розпорядженням керівника апарату Господарського суду Миколаївської області №31 від 07.04.2025 призначено повторний автоматизований розподіл судових справ, які перебувають у провадженні судді Смородінової О.Г., зокрема, судової справи № 915/1662/23.
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.04.2025 визначено головуючою у справі №915/1662/23 суддю Семенчук Н.О.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 15.04.2025 прийнято справу № 915/1662/23 до провадження судді Семенчук Н.О. за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження. Призначено підготовче засідання у справі на 06.05.2025.

Підготовче засідання у справі № 915/1662/23, призначене на 06.05.2025, не відбулось у зв`язку з оголошенням у місті Миколаєві та області повітряної тривоги, та, відповідно необхідністю перебування працівників та відвідувачів суду в укритті.
Ухвалою суду від 06.05.2025 продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів та повідомлено учасників справи, що підготовче засідання відбудеться 10.06.2025.

Ухвалою суду від 10.06.2025, яку занесено до протоколу судового засідання, підготовче засідання відкладено на 01.07.2025.

Ухвалою суду від 01.07.2025, яку занесено до протоколу судового засідання, було постановлено здійснити розгляд справи поза межами процесуального строку, визначеного ч. 3 ст. 177 Господарського процесуального кодексу України в межах розумного строку та відкладено підготовче засідання на 31.07.2025.

31.07.2025 до суду від Веселиніської селищної ради надійшла сформована в системі «Електронний суд» заява б/н від 31.07.2025 вх. № 11196/25 від 31.07.2025) про розгляд справи за відсутності позивача.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 31.07.2025 було зупинено провадження у справі № 915/1662/23 до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи №911/906/23.
У подальшому, до суду від Миколаївської обласної прокуратури надійшло сформоване в системі «Електронний суд» клопотання № 15/1-743вих-25 від 20.11.2025 (вх. № 16319/25 від 20.11.2025) про поновлення провадження у справі, за змістом якого заявник повідомляє суд про те, що постановою Великої Палати Верховного Суду розглянуто зазначену справу 03.09.2025, повний текст постанови оприлюднено у Єдиному Державному реєстрі судових рішень 11.11.2025; а також надає письмові пояснення щодо висновків Великої Палати Верховного Суду у вказаній справі.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 12.12.2025 було поновлено провадження у справі; постановлено розглянути справу №915/1662/23 поза межами встановленого Господарським процесуальним кодексом України строку у «розумний строк»; підготовче засідання призначено на 20.01.2026 о 10:00; запропоновано учасникам справи надати суду письмові пояснення, з огляду на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.09.2025 у справі № 911/906/23.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 16.01.2026 було призначено підготовче засідання на 03.02.2026 о 12:30.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 03.02.2026, яку занесено до протоколу судового засідання, було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 02.03.2026.

Судове засідання у справі № 915/1662/23, призначене на 02.03.2026, не відбулось у зв`язку з оголошенням у місті Миколаєві та області повітряної тривоги, та, відповідно необхідністю перебування працівників та відвідувачів суду в укритті.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 02.03.2026 було повідомлено учасників справи про розгляд справи 17.03.2026 о 12:00.

В судове засідання 17.03.2025 з`явилася прокурор у справі, яка позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити в повному обсязі.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце проведення засідання були повідомлені належним чином.
Так, копія ухвали Господарського суду Миколаївської області від 02.03.2026 було надіслано позивачу та відповідачу в їх електронні кабінети в системі «Електронний суд». Документ доставлено до електронних кабінетів одержувачів 02.03.2026 о 19:12, що підтверджується наявними в матеріалах справи відповідними довідками. За змістом ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення. Враховуючи наведене, слід вважати, що копію ухвали Господарського суду Миколаївської області від 02.03.2026 у справі № 915/1662/23 позивач та відповідач отримали 03.03.2026. Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про належне повідомлення сторін про час та місце проведення судового засідання з розгляду справи по суті.
При цьому, як було наведено вище, позивач звертався до суду з заявою про розгляд справи за відсутності свого представника. 
У судовому засіданні 17.03.2026 за результатами розгляду справи по суті судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив таке.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 03.12.2020 у справі № 915/803/20 витребувано у ТОВ «КУЗЬМИН ЕНЕРДЖІ» (32027, Хмельницька обл., Городоцький район, сільрада Кузьминська, КОМПЛЕКС БУДІВЕЛЬ ТА СПОРУД №1, будинок 1, код ЄДРПОУ 41834329) у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області земельну ділянку загальною площею 2 га (кадастровий номер 4821755500:03:000:0591) вартістю 54076,00 грн. для ведення особистого селянського господарства в межах території Токарівської селищної ради (Веселинівська ОТГ) Веселинівського району Миколаївської області з наступними координатами: №1 - відстань: 19,56 м., координати: X-5231412.5579, Y-4187042.9065; №2 - відстань: 58.88 м., координати: X-5231393.8972, Y-4187037.0437; №3 - відстань: 255,59 м., координати: X-5231337.7264, Y-4187019.3961; №4 - відстань: 75,74 м., координати: X-5231387.1623, Y-4186768.6372; №5 - відстань: 265.03 м., координати: X-5231461.6261, Y-4186782.4597.
У вказаному рішенні судом було встановлено, зокрема, такі обставини:
«Наказом Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 15.03.2019 №1687/0/14-19-СГ затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер 4821755500:03:000:0591), що розташована в межах території Токарівської селищної ради (Веселинівська ОТГ) Веселинівського району Миколаївської області для ведення особистого селянського господарства.
На підставі зазначеного наказу державним реєстратором Арбузинської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області Костаньян С.І. 22.03.2019 за №30873442 зареєстровано право власності ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку.
У подальшому, ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу №591 від 17.04.2019, посвідченого приватним нотаріусом Городоцького районного нотаріального округу Хмельницької області Шаповал Л.В., відчужив право власності на вказану земельну ділянку на користь ТОВ «КУЗЬМИН ЕНЕРДЖІ», про що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено запис №31220241 від 17.04.2019.
ТОВ «КУЗЬМИН ЕНЕРДЖІ», яке придбало спірну земельну ділянку у ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу №591 від 17.04.2019, у подальшому, після реєстрації права власності на земельну ділянку (запис №31220241 від 17.04.2019), об`єднало її з іншими земельними ділянками утворивши земельну ділянку площею 4,529 га з кадастровим номером 4821755500:03:000:0594.
…
Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області, видаючи наказ щодо передачі у власність спірної земельної ділянки, в порушення вимог законодавства, діяло не в інтересах держави, тож спірна земельна ділянка вибула з володіння держави не з її волі іншим шляхом.
…
…спірна земельна ділянка вибула з власності держави, на підставі наказу Головного Управління Держгеокадастру у Миколаївській області № 1687/0/14-19-СГ від 15.03.2019, виданого внаслідок дій фізичної особи ОСОБА_1 , який не повідомив уповноважений орган про отримання раніше вже у порядку безоплатної приватизації іншої земельної ділянки».
Суд у вказаній справі дійшов висновку про те, що витребування спірної земельної ділянки від її нинішнього власника - ТОВ «КУЗЬМИН ЕНЕРДЖІ» є належним та ефективним способом захисту порушеного інтересу держави, у зв`язку із чим позовні вимоги в частині повернення земельної ділянки підлягають задоволенню з огляду на доведення позивачем факту безпідставності користування нею відповідачем.
Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.03.2021 рішення Господарського суду Миколаївської області від 03.12.2020 у справі №915/803/20 було залишено без змін.
У подальшому ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 21.09.2022 у справі № 915/803/20 було постановлено замінити стягувача Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області (54034, м. Миколаїв, пр. Миру, 34, код ЄДРПОУ 39825404) на його правонаступника Веселинівську селищну раду (57001. Миколаївська область, Вознесенський район, смт. Веселинове, вул. Мозолевського, 14, код ЄДРПОУ 04376044) у виконавчому провадженні з примусового виконання судового наказу від 05.04.2021 у справі №915/803/20 про витребування у ТОВ «КУЗЬМИН ЕНЕРДЖІ» (32027, Хмельницька обл., Городоцький район, сільрада Кузьминська, КОМПЛЕКС БУДІВЕЛЬ ТА СПОРУД №1, будинок 1, код ЄДРПОУ 41834329) у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області земельну ділянку загальною площею 2 га (кадастровий номер 4821755500:03:000:0591) вартістю 54076,00 грн. для ведення особистого селянського господарства в межах території Токарівської селищної ради (Веселинівська ОТГ) Веселинівського району Миколаївської області з наступними координатами: №1 - відстань: 19,56 м., координати: X-5231412.5579, Y-4187042.9065; №2 - відстань: 58.88 м., координати: X-5231393.8972, Y-4187037.0437; №3 - відстань: 255,59 м., координати: X-5231337.7264, Y-4187019.3961; №4 - відстань: 75,74 м., координати: X-5231387.1623, Y-4186768.6372; №5 - відстань: 265.03 м., координати: X-5231461.6261, Y-4186782.4597.

З урахуванням викладеного вище, суд зазначає, що згідно ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Суд враховує, що преюдиціальність це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18.04.2018 у справі № 753/11000/14-ц).
Подібні правові висновки висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17.
Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.
Враховуючи вказане, беручи до уваги обставини, встановлені в рішенні Господарського суду Миколаївської області від 03.12.2020 у справі №915/803/20, яке набрало законної сили 17.03.2021, суд вважає, що на підставі ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини незаконності вибуття земельної ділянки з кадастровим номером 4821755500:03:000:0591 (яку у подальшому об`єднано у новосформовану ділянку з кадастровим номером 4821755500:03:000:0594) із власності держави поза її волею та необхідності її повернення у розпорядження держави не підлягають доказуванню у даній справі.
При цьому, у подальшому, ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 21.09.2022 у справі № 915/803/20, яка набрала законної сили 23.09.2022, встановлено, що з урахуванням змін у земельному законодавстві та завершення реформи місцевого самоврядування та територіальної організації влади України, земельна ділянка сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 4821755500:03:000:0591 площею 2 га, що витребувана згідно з рішенням суду у справі № 915/803/20, належить до земель комунальної власності, а повноваження власника, тобто права щодо володіння, користування та розпорядження зазначеною ділянкою, перейшли до Веселинівської селищної ради.
Прокурор зазначає, що з метою забезпечення реального поновлення інтересів держави у спірних правовідносинах та виконання рішення господарського суду Миколаївської області від 03.12.2020 у справі № 915/803/20, необхідно здійснити державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 4821755500:03:000:0591 за її дійсним власником (яким на цей час відповідно до законодавчих змін у сфері земельних відносин є Веселинівська селищна рада).
З цією метою Вознесенська окружна прокуратура зверталася листами від 13.10.2022 № 53/3-5602вих-22, від 21.11.2022 № 53/3-6444вих-22, від 02.01.2023 № 53/3-26вих-23, від 14.03.2023 № 53/3-1703вих-23, від 27.04.2023 № 53/3-3132вих-23 до Веселинівської селищної ради щодо необхідності вжиття заходів, спрямованих на реєстрацію права комунальної власності на спірну ділянку.
При цьому, листом від 01.11.2022 № 05-03/1223 Веселинівська селищна рада повідомила, що при зверненні до державного реєстратора для здійснення реєстраційних дій щодо земельної ділянки з кадастровим номером 4821755500:03:000:0591 встановлено, що в Державному земельному кадастрі відсутні відомості щодо вказаної ділянки, що не дає можливості (технічно) зареєструвати право комунальної власності на неї та виконати рішення суду.
Крім того, на запит окружної прокуратури від 31.08.2023 щодо вжитих селищною радою заходів для проведення реєстраційних дій, селищна рада надала відповідь державного реєстратора від 06.02.2023 № 2314-02-2023 про відмову у прийнятті заяви про проведення реєстраційних дій у зв`язку з відсутністю в Державному земельному кадастрі відомостей про земельну ділянку з кадастровим номером 4821755500:03:000:0591.
Таким чином, прокурор зазначає, що відмова державного реєстратора у виконанні рішення господарського суду Миколаївської області від 03.12.2020 у справі № 915/803/20 шляхом здійснення державної реєстрації прав на земельну ділянку з кадастровим номером 4821755500:03:000:0591 за Веселинівською селищною радою зумовлена відсутністю в Державному земельному кадастрі відомостей про земельну ділянку з кадастровим номером 4821755500:03:000:0591 (яка шляхом об`єднання увійшла до складу земельної ділянки з кадастровим номером 4821755500:03:000:0594 площею 4,529 га) та наявністю в Державному реєстрі речових прав на нерухоме зареєстрованого права власності ТОВ «Кузьмин Енерджі» на земельну ділянку з кадастровим номером 4821755500:03:000:0594.
Відповідно, Весслинівська селищна рада, яка в силу закону та наявного судового рішення у справі № 915/803/20 від імені територіальної громади є власником земельної ділянки площею 2 га з кадастровим номером 4821755500:03:000:0591, внаслідок вчинення ТОВ «Кузьмин Енерджі» подальшого об`єднання цієї ділянки у новосформовану ділянку з кадастровим номером 4821755500:03:000:0594 площею 4,529 га та реєстрації права власності на неї у Державному реєстрі речових прав, не може здійснювати всі правомочності власника нерухомого майна, у тому числі щодо права користування та розпорядження витребуваною земельною ділянкою.
Водночас, прокурор вважає, що наявність нескасованої державної реєстрації об`єднаної земельної ділянки площею 4,529 га свідчить про припинення існування земельної ділянки з кадастровим номером 4821755500:03:000:0591 площею 2 га як об`єкту цивільних прав, що виключає можливість здійснення державної реєстрації права на неї за територіального громадою в особі Веселинівської селищної ради.
Ураховуючи, що право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 4821755500:03:000:0594 зареєстровано за ТОВ «Кузьмин Енерджі», про що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено запис № 32292611 від 03.07.2019, то відповідно до вимог ч. 13 ст. 79-1 Земельного кодексу України, ст.ст. 18, 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підлягає скасуванню державна реєстрація права власності на таку земельну ділянку.
Наявність державної реєстрації у Державному земельному кадастрі об`єднаної земельної ділянки (за рахунок незаконно набутої у приватну власність ділянки) та реєстрація приватної власності на цю ділянку у Державному реєстрі речових прав за ТОВ «Кузьмин Енерджі», перешкоджає дійсному власнику ділянки площею 2 га (кадастровий номер 4821755500:03:000:0591) у відповідних її координатах, вільно користуватися та розпоряджатися цією землею.
З огляду на це, на переконання прокурора, належним та ефективним способом захисту порушених прав держави за таких умов є вимога про усунення перешкод у здійсненні Веселинівською селищною радою права користування та розпорядження земельною ділянкою з кадастровим номером 4821755500:03:000:0591 шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 4821755500:03:000:0594 площею 4,529 га та скасування державної реєстрації права власності ТОВ «Кузьмин Енерджі» на земельну ділянку з кадастровим номером 4821755500:03:000:0594.

Щодо підстав для представництва прокурором інтересів держави у спірних правовідносинах, суд зазначає таке.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто, зазначене конституційне положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу.
Приписами ст. 1 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону на прокуратуру покладається функція з представництва інтересів держави в суді у випадках, визначених цим Законом. Згідно з частиною третьою статті 23 Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Виходячи з аналізу наведених правових норм, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. При цьому, в кожному конкретному випадку прокурор при зверненні до суду з позовом повинен довести існування обставин порушення або загрози порушення інтересів держави.
Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.04.1999 № 3-рп/99, з`ясовуючи поняття «інтереси держави» визначив, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорони землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.
Враховуючи, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (ч. 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України).
Наведене Конституційним Судом України розуміння поняття «інтереси держави» має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».
У відповідності до ст. 131-1 Конституції України на органи прокуратури України покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Виходячи з вимог п.п. 1, 2 ч.1 ст. 3 Закону України «Про прокуратуру», діяльність органів прокуратури ґрунтується на засадах верховенства права та законності.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Відповідно до абз. 1-3 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи його законним представником або суб`єктом владних повноважень.
Правовий висновок щодо застосування ч.3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.
Так, за п.76-77 зазначеної постанови Великої Палати Верховного Суду прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Згідно із п.80 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 по справі № 912/2385/18 невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.
Прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва.
Згідно із ч. 3, 4 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. 
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Рішенням Конституційного суду України від 08.04.1999 №3-рп/99 визначено, що під представництвом прокуратурою інтересів держави треба розуміти правовідносини, в яких прокурор, реалізуючи визначені Конституцією України повноваження, вчиняє в суді процесуальні дії з метою захисту інтересів держави з урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, у зв`язку із чим прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство підставу позову та зазначає, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту.
З контексту викладеного вище рішення Конституційного суду України, враховуючи положення чинного законодавства, вбачається, що прокурором прояв порушення інтересів держави визначається самостійно з урахуванням публічного інтересу. Держава зацікавлена у дотриманні процедур набуття прав на землю, так само як і у дотриманні норм чинного законодавства. Додержання вимог закону не може не являти публічного інтересу, оскільки є проявом управлінської функції держави та спрямоване на забезпечення єдиного підходу до врегулювання тих чи інших правовідносин, впровадження системності та прозорості у набутті і реалізації прав громадянами і юридичними особами, принципу конституційної рівності суб`єктів цивільних правовідносин.
У даній справі наявність «інтересу держави» полягає у стверджуваному прокурором порушенні інтересів територіальної громади у сфері контролю за використанням та охороною земель, ефективного використання земельних ресурсів. Правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконне виділення, надання в користування, передача у власність, відчуження земельних ділянок, такому суспільному інтересу не відповідає.
Прокурор зазначає, що звернення до суду із зазначеним позовом спрямоване на досягнення завдань господарського судочинства - забезпечення виконання рішення суду з метою ефективного захисту порушених інтересів держави та реалізації однієї з найголовніших конституційних засад судочинства - обов`язковості судового рішення, що є однією із важливих складових принципу правової визначеності, а також права на справедливий суд, закріпленого, зокрема, у ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
Суд також зауважує, що вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної фізичної чи юридичної особи, ЄСПЛ у своєму рішенні у справі «Трегубенко проти України» від 02.11.2004 категорично ствердив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес».
Зі змісту положень ч. 4 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» вбачається, що прокурор, звертаючись до суду з позовною заявою в інтересах держави, зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, яким не здійснюється або неналежним чином здійснюється захист цих інтересів.
У даній справі прокурор звертається до господарського суду в інтересах держави особі Веселинівської селищної ради.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 324 Цивільного кодексу України передбачено, що від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, встановлених Конституцією України.
З 27.05.2021 набули чинності зміни до Земельного кодексу України, а саме, п.24 розділу X Перехідних положень, відповідно до яких землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад.
Відповідно до ч. 1 ст. 83 Земельного кодексу України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.
До повноважень селищних рад у галузі земельних відносин, відповідно до ст.ст. 83, 122 Земельного кодексу України, ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», належить розпорядження землями комунальної власності в межах, визначених Земельним кодексом України.
Селищні ради на їхній території передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Отже, органом, який на даний час наділений правом власності та розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення комунальної власності, є Веселинівська селищна рада, тому земельна ділянка загальною площею 2 га (кадастровий номер 4821755500:03:000:0591) вартістю 54076,00 грн. для ведення особистого селянського господарства в межах території Токарівської селищної ради (Веселинівська ОТГ) Веселинівського району Миколаївської області з наступними координатами: №1 - відстань: 19,56 м., координати: X-5231412.5579, Y-4187042.9065; №2 - відстань: 58.88 м., координати: X-5231393.8972, Y-4187037.0437; №3 - відстань: 255,59 м., координати: X-5231337.7264, Y-4187019.3961; №4 - відстань: 75,74 м., координати: X-5231387.1623, Y-4186768.6372; №5 - відстань: 265.03 м., координати: X-5231461.6261, Y-4186782.4597, яка витребувана згідно рішення суду у справі № 915/803/20 належить територіальній громаді в особі саме цього органу.
У постанові Верховного Суду від 04.11.2022 справа № 420/18905/21 зазначено, що хоча у Конституції України не йдеться про захист прокурором інтересів суспільства, але інтерес держави є насамперед інтересом більшості членів суспільства, якому вона служить. Отже, інтерес держави охоплює суспільні (публічні) інтереси. Тому позов прокурора в інтересах громади прирівнюється до позову прокурора в інтересах держави.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21 дійшла висновку про те, що рада є особою, уповноваженою на вжиття заходів представницького характеру щодо захисту інтересів територіальної громади, інтереси якої є складовою інтересів держави, пов`язаних із законним та ефективним витрачанням коштів місцевого бюджету, а тому є належним позивачем у аналогічній справі.
Відповідно до ст.ст. 319, 386 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Згідно зі ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, у тому числі шляхом звернення до суду.
Статтею 17 Цивільного кодексу України передбачено, що орган місцевого самоврядування здійснює захист цивільних прав та інтересів у межах, на підставах та у спосіб, що встановлені Конституцією України та законом.
Враховуючи викладене, Веселинівська селищна рада на даний час є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах та має право звернутися до суду за захистом порушеного права як власник та розпорядник земель сільськогосподарського призначення.
Вознесенською окружною прокуратурою з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді на адресу Веселинівської селищної ради скеровано запит № 53/3-5135вих-23 від 05.07.2023 року про вжиті селищною радою заходи на усунення порушень інтересів держави.
Проте, селищна рада відповіді на вказаний запит не надала.
Вознесенська окружна прокуратура повторно звернулася із запитом № 53/3-5950вих-23 від 07.08.2023 до селищної ради щодо вжитих нею заходів до захисту інтересів держави у спірних правовідносинах.
Листом від 15.08.2023 вих. № 05-03/1077 Веселинівська селищна рада зазначила, що зверталася до господарського суду лише із заявою про роз`яснення судового рішення, однак, у зв`язку з ненаданням суду доказів сплати судового збору та відсутністю коштів на його оплату, заяву повернуто без розгляду.
При цьому, селищною радою не вжито заходів щодо скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 4821755500:03:000:0594 та скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності за ТОВ «Кузьмин Енерджі» на земельну ділянку з кадастровим номером 4821755500:03:000:0594.
Таким чином, Веселинівська селищна рада на момент пред`явлення позову у даній справі не повідомила прокурора про наміри ініціювання будь-яких конкретних, дієвих заходів з метою недопущення порушення інтересів держави, а, отже фактично самоусунулись від вжиття заходів до усунення порушень.
Як зазначено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15.10.2019 у справі №903/129/18 (12-72гс19), сам факт незвернення до суду обраного прокурором позивача з відповідним позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси держави, свідчить про те, що зазначений орган неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку з чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.
У постанові від 26.07.2018 по справі №926/1111/15 Верховний Суд зазначив, що прокурор, встановивши не усунуті порушення інтересів держави, має не тільки законне право, а й обов`язок здійснити захист таких інтересів, обравши при цьому один із способів захисту.
Про подання позовної заяви Миколаївською окружною прокуратурою на виконання вимог ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» було попередньо повідомлено позивача листом № 53/3-7569вих-23 від 13.10.2023.
Наведене утворює собою передбачений вимогами Конституції України та Закону України «Про прокуратуру» винятковий випадок, за якого стверджуване прокурором порушення відповідачами інтересів держави супроводжується неналежним виконанням уповноваженими органами функцій із їх захисту, та є підставою для застосування представницьких повноважень прокурором в інтересах держави.
За таких обставин, вбачаються підстави для представництва прокурором інтересів держави та звернення до суду із вказаним позовом.
Разом із тим, суду необхідно дослідити питання, які стосуються обставин доведеності прокурором наявного порушеного права держави у спірних правовідносинах, чи підлягає право захисту і який необхідний та ефективний спосіб захисту у такому випадку має застосовуватися і чи є спосіб захисту, викладений прокурором у позовній заяві, належним та таким, що призведе до відновлення порушених прав держави шляхом, викладеним у позовній заяві.

З урахуванням наведеного, щодо суті позовних вимог суд зазначає таке.
Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 Господарського процесуального кодексу України).
Кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу в суді (ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України). Шляхом вчинення провадження у справах суд здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.
Способи захисту цивільного права чи інтересу - це визначені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких здійснюється поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16). Тобто це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц та від 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є правомірним та ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 22 лютого 2022 року у справі № 761/36873/18.
Застосований судом спосіб захисту має бути правомірним - таким, що відповідає правовій природі відносин, що виникли між сторонами спору, тобто відповідати праву; тоді як ефективність характеризує спосіб захисту відповідно до критерію його дієвості у відновленні порушеного права та інтересу.
Згідно із ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Відповідно до ст. 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних (а так само інших зобов`язальних) відносин, і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У такому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною правочину, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, визначених ч. 1 ст. 388 Цивільного кодексу України (постанова Верховного Суду України від 17.02.2016 у справі № 6-2407цс15).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що власник з дотриманням вимог ст. 388 Цивільного кодексу України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 Цивільного кодексу України, є неефективними. Такі висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17, від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18, від 22.06.2021 у справі № 200/606/18, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц та інших.
Основна ідея, яка була реалізована Верховним Судом у згаданих судових рішеннях, полягає у тому, що для застосування такого дійсно ефективного та правомірного способу захисту права власності, як віндикація, не вимагається дезавуювати (скасовувати, визнавати незаконними, недійсними тощо) усі проміжні рішення та правочини, на підставі яких чи у зв`язку з виконанням яких попередні набувачі спірного майна ставали їх зареєстрованими власниками.
Також Велика Палата Верховного Суду виснувала, що пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є неодмінним для ефективного відновлення його права (постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц, від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц).
Наведені висновки зроблені з урахуванням п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відповідно до якого державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості.
Тобто Велика Палата Верховного Суду послідовно викладала висновки про те, що у разі пред`явлення позову про витребування - інші способи захисту є неефективними, оскільки рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є самостійною і достатньою підставою для здійснення (проведення) державної реєстрації речових прав за позивачем.
Водночас, згадані правові висновки Великої Палати Верховного Суду сформульовані за обставин, коли предметом позовної вимоги про витребування були об`єкти речових прав, які існували на момент вирішення такого спору судом. Позовні вимоги фактично стосувалися витребування того самого майна, що і вибуло з володіння власника, й таке витребування мало наслідком повернення усього первісного об`єкта у володіння власника з проведенням відповідної державної реєстрації речового права на підставі судового рішення (що набрало законної сили), що відновлювало обсяг речових прав на спірне майно до стану, який існував до порушення. У такому разі право власності позивачів підлягало захисту шляхом відновлення їх фактичного володіння цим майном внаслідок реєстрації їхніх речових прав на об`єкти, що були предметом позовів та були протиправно зареєстровані безпосередньо за відповідачами.

Натомість у справі № 915/1662/23 заявлено позовні вимоги щодо усунення перешкод територіальній громаді у користуванні земельною ділянкою, яка є відмінною від іншого нерухомого майна тим, що має подвійний правовий режим.
Так, судом враховано правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 03.09.2025 у справі №911/906/23 при вирішення спору у подібних правовідносинах.
Так, у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду виснувала про те, що земельна ділянка, насамперед, є частиною земної поверхні і в цьому контексті застосовна стаття 79 Земельного кодексу України. Проте, не можна залишити поза увагою зміст статті 79-1 Земельного кодексу України, яка визначає, що земельна ділянка стає оборотоздатною винятково з моменту її формування, яке завершується присвоєнням кадастрового номера й здійсненням її державної реєстрації в Державному земельному кадастрі та державної реєстрації права власності на неї.
Тож Велика Палата Верховного Суду врахувала, що у земельної ділянки подвійний правовий режим: з одного боку, вона є частиною земної поверхні, а з іншого - відомості в державному реєстрі є неодмінними для того, щоб земельна ділянка стала оборотоздатною.
Відповідно, залишаючись незмінно певною частиною земної поверхні, земельна ділянка загальною площею 2 га (кадастровий номер 4821755500:03:000:0591) тим не менш припинила своє існування в розумінні ст. 79-1 Земельного кодексу України, оскільки безпосередньо на неї вже не зареєстровані будь-які речові права за Товариством з обмеженою відповідальністю «КУЗЬМИН ЕНЕРДЖІ» у відповідному державному реєстрі. До того ж, відповідні розділи в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вже закрито, як закрито і Поземельні книги на спірні земельні ділянки, які існували до їх об`єднання.
Так, у цій справі спірні правовідносини виникли у зв`язку з тим, що у 2019 році на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області у приватну власність фізичної особи у порядку безоплатної приватизації протиправно відведено земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства. Надалі цю земельну ділянку первісний набувач (фізична особа) відчужила на користь юридичної особи (відповідача), за зверненням якої про об`єднання цих ділянок із іншими належними їй суміжними земельними ділянками зареєстровано новий об`єкт речових прав - земельну ділянку, яка нині включає в себе також і незаконно відчужену з державної власності спірну земельну ділянку.
Як наслідок, первісна земельна ділянка, залишаючись незмінною як частина земної поверхні в розумінні статті 79 Земельного кодексу України, припинила своє існування як окремий об`єкт цивільних прав у розумінні статті 79-1 Земельного кодексу України, оскільки її державна реєстрація скасована із закриттям відповідних розділів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та із закриттям Поземельних книг на цю ділянку.
Стверджуючи про неможливість виконати рішення судів про витребування первісних земельних ділянок шляхом реєстрації права державної власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно через те, що в Державному земельному кадастрі немає відомостей про земельну ділянку, що прямо зазначено у пункті 3 частини четвертої статті 20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», прокурор звернувся до господарського суду з позовом про усунення територіальній громаді перешкод у користуванні раніше витребуваною рішенням суду земельною ділянкою комунальної власності шляхом припинення речових прав останнього набувача на новоутворену (об`єднану) земельну ділянку, а також шляхом скасування її державної реєстрації. 

Судом враховано, що відповідно до ст. 177 Цивільного кодексу України об`єктами цивільних прав є речі, зокрема й гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.
Основною ознакою об`єкта цивільних правовідносин є його оборотоздатність, тобто можливість бути вільно відчуженим або переходити від однієї особи, якщо вони не вилучені з цивільного обороту або не обмежені в обороті, або не є нерозривно пов`язаними з фізичною чи юридичною особою.
Згідно із ч. 1 ст. 181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки.
Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (ч. 1 ст. 182 Цивільного кодексу України).
Правилами ч. 1 ст. 79 Земельного кодексу України врегульовано, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
За змістом правил ч.ч. 1-4 ст. 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки відбувається шляхом визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.
Згідно із ч. 13 ст. 79-1 Земельного кодексу України земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі поділу або об`єднання земельних ділянок; скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації.
Відповідно до ч. 10 ст. 79-1 Земельного кодексу України державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.
Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки відповідно до ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно із ч. 4 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав на земельну ділянку проводиться винятково за наявності в Державному земельному кадастрі відомостей про зареєстровану земельну ділянку.
Статтею 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» визначено, що земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі. Система кадастрової нумерації земельних ділянок є єдиною на всій території України. Кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Зміна власника чи користувача земельної ділянки, зміна відомостей про неї не є підставою для скасування кадастрового номера. Скасований кадастровий номер земельної ділянки не може бути присвоєний іншій [навіть тій самій] земельній ділянці. Інформація про скасовані кадастрові номери земельних ділянок зберігається у Державному земельному кадастрі постійно.
Отже, для ідентифікації земельної ділянки як окремого об`єкта цивільного права обов`язковою умовою є наявність характеристик такого об`єкта, зокрема й її кадастровий номер, розмір, межі та координати, які містяться у Державному земельному кадастрі.

Судом враховано, що у ситуації, яка склалася у цій справі, повернення земельної ділянки у володіння власника (правомірного володільця) лише шляхом задоволення позову про витребування майна не відбувається з огляду на те, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером 4821755500:03:000:0591втратила статус об`єкта цивільних прав, тому саме лише рішення суду про витребування майна (навіть із наведенням координат спірної земельної ділянки у формат : №1 - відстань: 19,56 м., координати: X-5231412.5579, Y-4187042.9065; №2 - відстань: 58.88 м., координати: X-5231393.8972, Y-4187037.0437; №3 - відстань: 255,59 м., координати: X-5231337.7264, Y-4187019.3961; №4 - відстань: 75,74 м., координати: X-5231387.1623, Y-4186768.6372; №5 - відстань: 265.03 м., координати: X-5231461.6261, Y-4186782.4597) не є достатньою підставою для здійснення реєстратором відповідних дій щодо проставлення відмітки про скасування державної реєстрації прав і відкриття закритого розділу державного реєстру прав та відповідної реєстраційної справи, оскільки за відповідачем нині вже зареєстровано право не безпосередньо на витребувану спірну земельну ділянку, а на новоутворену земельну ділянку.
При цьому, відповідно до ч. 10 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі, зокрема, поділу чи об`єднання земельних ділянок; ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається винятково з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності).
Отже, у розумінні наведених правил з метою забезпечення ефективного захисту порушених прав законодавець застеріг, що ухвалення судового рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки обов`язково має відбуватися за умови одночасного визнання, зміни чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Подібні висновки викладені у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 686/19656/19, від 03 травня 2022 року у справі № 199/1136/20.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2025 у справі № 446/478/19 викладено висновок про те, що частина земельної ділянки, межі якої є відомими, може бути витребувана від особи, яка незаконно заволоділа такою земельною ділянкою. 
Втім реалізація такого способу захисту за усіма обставинами спірних правовідносин є неможливою через створені відповідачем фактичні та юридичні перешкоди, які спричинили те, що юридично витребувана судом у справі № 915/803/20 спірна земельна ділянка як об`єкт цивільних прав припинила існування, а тому виконати подібне судове рішення та досягнути мету правосуддя у вказаній справі неможливо.
З огляду на висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.09.2025 у справі №911/906/23, у даній справі врахуванню підлягають також і її особливі фактичні обставини, які полягають у тому, що ті частини новоствореної ділянки, які підлягають витребуванню, до їх об`єднання з іншими ділянками існували як окремі об`єкти цивільних прав, відомості про їх кадастрові номери, площі, координати, межі та конфігурації є в архівному шарі Державного земельного кадастру.
За такого, реалізація судового рішення про витребування спірної земельної ділянки є можливою винятково за умови припинення права власності відповідача на новостворену земельну ділянку, яка протиправно набута останнім з істотними вадами, оскільки складається як із ділянок, на які відповідач має право, так і з ділянок, на які він законного права не має, що виключає можливість збереження за Товариством з обмеженою відповідальністю «КУЗЬМИН ЕНЕРДЖІ» права власності на цю ділянку цілком. Та обставина, що новостворена земельна ділянка як окремий об`єкт цивільних прав не може правомірно належати відповідачу, має наслідком скасування її державної реєстрації.
Отже, суд погоджується з доводами прокурора про те, що наявність державної реєстрації у Державному земельному кадастрі об`єднаної земельної ділянки (за рахунок незаконно набутої у приватну власність ділянки) та реєстрація приватної власності на цю ділянку у Державному реєстрі речових прав за ТОВ «Кузьмин Енерджі», перешкоджає дійсному власнику ділянки площею 2 га (кадастровий номер 4821755500:03:000:0591) у відповідних її координатах, вільно користуватися та розпоряджатися цією землею.
Відтак вибрані прокурором способи захисту прав територіальної громади за таких обставин є виправданими, в іншому разі - досягнення для позивача позитивного результату вимагатиме від нього непропорційних зусиль задля відновлення його порушеного права власності і не приведе до дієвого вирішення наявного спору.
Таке рішення не впливатиме на права Товариства з обмеженою відповідальністю «КУЗЬМИН ЕНЕРДЖІ» на ті земельні ділянки, які йому правомірно належали до об`єднання, та на формування на основі цих ділянок нової ділянки, а тому права на них можуть бути зареєстровані у Державному земельному кадастрі за цим відповідачем.
Отже, належним та ефективним способом захисту порушених прав держави за таких умов є вимога про усунення перешкод у здійсненні Веселинівською селищною радою права користування та розпорядження земельною ділянкою з кадастровим номером 4821755500:03:000:0591 шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 4821755500:03:000:0594 площею 4,529 га та скасування державної реєстрації права власності ТОВ «Кузьмин Енерджі» на земельну ділянку з кадастровим номером 4821755500:03:000:0594.
Судом mutatis mutandis враховано висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.09.2025 у справі №911/906/23, про те, що задоволення віндикаційного позову є підставою для здійснення реєстратором відповідних дій. Водночас здійснення таких дій можливе винятково у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а також якщо з формально юридичних міркувань такий об`єкт цивільних прав на час вирішення спору зберігся. 
З огляду на те, що державна реєстрація прав на земельну ділянку проводиться винятково за наявності в Державному земельному кадастрі відомостей про зареєстровану земельну ділянку, то для виконання рішення про витребування спірних земельних ділянок потрібно також вирішити питання про припинення речового права на об`єднану земельну ділянку та про скасування її державної реєстрації.
Іншими словами, лише наявність рішення про витребування спірної частини земельної ділянки неможливе у зв`язку з її сформованістю з іншими земельними ділянками як єдиного об`єкта цивільних прав. Заявлені прокурором вимоги про припинення права власності Товариства на новостворену земельну ділянку та про зобов`язання скасувати її державну реєстрацію нерозривно пов`язані з вимогою про витребування спірних земельних ділянок у межах, координатах та конфігурації до їх об`єднання.
Для виконання судового рішення потрібно буде внести відомості до Державного земельного кадастру про межі витребуваних земельних ділянок та здійснити державну реєстрацію цих фактично новостворених ділянок [оскільки присвоєння земельній ділянці скасованого кадастрового номера законодавством не встановлено], яка можлива лише за заявою власника ділянки. Тому у випадку, коли земельна ділянка включає як землі, які належать неволодіючому власнику, так і землі, що належать новому володільцю, ефективний спосіб захисту має усувати перешкоди позивачу в поновленні права володіння первісною земельною ділянкою шляхом припинення речових прав на новостворену (об`єднану) земельну ділянку, скасування її державної реєстрації та витребування спірних земельних ділянок. Це дозволить поновити права неволодіючого власника спірних земельних ділянок, наскільки це можливо, не створюючи стан невизначеності у відносинах між сторонами спору, не вимагаючи від них надалі вчинення дій для вичерпання конфлікту та не породжуючи подальших судових спорів.

При цьому, слід наголосити, що судом взято до уваги посилання відповідача на те, що задоволення позовних вимог позивача, призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини та основоположних свобод. 
Так, суд вважає за необхідне наголосити, що відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три правила: 1) у першому реченні першого абзацу - загальне правило, що фіксує принцип мирного володіння майном; 2) у другому реченні того ж абзацу - охоплює питання позбавлення майна й обумовлює таке позбавлення певними критеріями; 3) у другому абзаці - визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друге та третє правила, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, мають тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного у першому правилі (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), § 166-168).
Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.
Втручання держави у право мирного володіння майном повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, останнє - характеризуватися доступністю для заінтересованих осіб, чіткістю, а наслідки його застосування мають бути передбачуваними.
Якщо можливість втручання у право мирного володіння майном передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів чи штрафів.
Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.
Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.
Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».
Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)).
Статтями 13, 14 Конституції України визначено, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
За правилами ст. 4 Земельного кодексу України завданням земельного законодавства, яке включає в себе цей Кодекс та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин, є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.
Прийняття рішення про передачу у приватну власність землі державної чи комунальної власності позбавляє Український народ загалом або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі. В цьому контексті у сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст.ст. 14, 19 Конституції України).
Отже, правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду по справі № 911/3312/17 від 29.01.2019).
Суд зазначає, що у даній справі «суспільним», «публічним» інтересом звернення прокурора з вимогою про усунення перешкод державі (територіальній громаді) в користуванні земельною ділянкою, витребуваною рішенням суду, що набрало законної сили, у цій справі є задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання – законності користуваннями землями комунальної власності, а також захист суспільних інтересів загалом, права власності на землю Українського народу. «Суспільний», «публічний» інтерес полягає у відновленні правового порядку, відновленні становища, яке існувало до порушення права власності Українського народу на землю.
Також усунення позивачу перешкод у користуванні земельною ділянкою відповідає критерію законності: воно здійснюється з метою забезпечення виконання судового рішення про витребування спірної земельної ділянки. При цьому, можливість віндикації майна визначена ст.ст. 387, 388 Цивільного кодексу України, а можливість скасування державної реєстрації земельної ділянки та припинення речового права на неї - в Земельному кодексі України та Законі України «Про Державний земельний кадастр». Тобто таке втручання має нормативну основу в національному законодавстві. Зазначені правила є доступними для заінтересованих осіб, чіткими, а наслідки їх застосування - передбачуваними. Задоволення позову в цій справі має легітимну мету, яка полягає в забезпеченні права територіальної громади мирно володіти своїм майном. Така мета відповідає загальним інтересам суспільства.
Повернення територіальній громаді земельної ділянки, незаконно відчуженої фізичній особі, яка надалі відчужила її відповідачу, а останній об`єднав спірну земельну ділянку з іншими, належними йому ділянками, переслідує легітимну мету контролю за розпорядженням майна відповідно до загальних інтересів.
В питаннях оцінки «пропорційності» ЄСПЛ, як і в питаннях наявності «суспільного», «публічного» інтересу, також визнає за державою достатньо широку «сферу розсуду», за виключенням випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах (рішення в справах «Спорронґ і Льоннорт проти Швеції», «Булвес» АД проти Болгарії»). ЄСПЛ, оцінюючи можливість захисту права особи за статтею 1 Першого протоколу, загалом перевіряє доводи держави про те, що втручання в право власності відбулося в зв`язку з обґрунтованими сумнівами щодо законності набуття особою права власності на відповідне майно, зазначаючи, що існують відмінності між тією справою, в якій законне походження майна особи не оспорюється, і справами стосовно позбавлення особи власності на майно, яке набуте злочинним шляхом або стосовно якого припускається, що воно було придбане незаконно (наприклад, рішення та ухвали ЄСПЛ у справах «Раймондо проти Італії» від 22 лютого 1994 року, «Філліпс проти Сполученого Королівства» від 5 липня 2001 року, «Аркурі та інші проти Італії» від 5 липня 2001 року, «Ріела та інші проти Італії» від 4 вересня 2001 року).
Таким чином, стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.
Отже, установлені судом під час розгляду справи обставини й факти з огляду на зміст «суспільного», «публічного» інтересу у вимогах позивача не дають підстав для висновку про порушення принципу «пропорційності».
Суспільний інтерес в усуненні перешкод територіальній громаді в користуванні земельною ділянкою комунальної власності спрямований на задоволення соціальної потреби у відновленні законності, становища, яке існувало до порушення права власності народу на землю.
З огляду на вищевикладене, результат розгляду позову по суті не суперечить загальним принципам і критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, закладеним у статті 1 Першого протоколу.

Отже, заявлені прокурором у даній справі позовні вимоги, з урахуванням викладеного вище, підлягають задоволенню.

Аналізуючи ж питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд може спиратись на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 09.12.1994).
З огляду на вищевикладене, суд вважає, що ним надано вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Судом були досліджені всі документи, які надані сторонами по справі, аргументи сторін та надана їм правова оцінка. Решта доводів та заперечень сторін судом до уваги не береться, оскільки не спростовують наведених вище висновків.

При ухваленні рішення в справі, суд у тому числі вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.
Так, за правилами п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, судовий збір за подання позову в сумі 5368,00 грн підлягає покладенню на відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 11, 13, 53, 73-79, 86, 123, 129, 210, 219, 220, 231, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд – 

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити.
2. Усунути Веселинівській селищній раді (Україна, 57001, Миколаївська обл., Вознесенський р-н, селище Веселинове, вул. Мозолевського, будинок 14; код ЄДРПОУ 04376044) перешкоди у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою з кадастровим номером 4821755500:03:000:0591 площею 2 га шляхом скасування вчиненої 19.06.2019 у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 4821755500:03:000:0594 площею 4,529 га, що розташована в межах території Веселинівської селищної ради (Веселинівська ОТГ) Вознесенського району Миколаївської області.
3. Усунути Веселинівській селищній раді (Україна, 57001, Миколаївська обл., Вознесенський р-н, селище Веселинове, вул. Мозолевського, будинок 14; код ЄДРПОУ 04376044) перешкоди у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою з кадастровим номером 4821755500:03:000:0591 площею 2 га шляхом скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 4821755500:03:000:0594 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кузьмин Енерджі» (Україна, 32027, Хмельницька обл., Городоцький р-н, сільрада Кузьминська, Комплекс будівель та споруд №1, будинок 1; код ЄДРПОУ 41834329) за № 32292611 від 03.07.2019.
4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кузьмин Енерджі» (Україна, 32027, Хмельницька обл., Городоцький р-н, сільрада Кузьминська, Комплекс будівель та споруд №1, будинок 1; код ЄДРПОУ 41834329) на користь Миколаївської обласної прокуратури (Україна, 54001, Миколаївська обл., місто Миколаїв, вул.Спаська, будинок 28; код ЄДРПОУ 02910048) судовий збір в розмірі 5368,00 грн.

Рішення суду, у відповідності до ст.241 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.
Повне рішення складено 27.03.2026.

Суддя Н.О. Семенчук