Номер провадження: 33/813/618/26
Номер справи місцевого суду: 504/740/25 
Головуючий у першій інстанції Вінська Н.В. 
Доповідач Артеменко  І. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2026 року м. Одеса
Суддя Одеського апеляційного суду – Артеменко І.А.,
за участю: секретаря судового засідання – Подуст Т.П.,
захисника особи, яка притягається до відповідальності,– Борсуківської К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Борсуківської Катерини Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 на постанову Доброславського районного суду Одеської області від 20 січня 2026 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст протоколу про адміністративне правопорушення
13.02.2025 відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №123237 за ч.1 ст.130 КУпАП.
За вказаним протоколом ОСОБА_1 13.02.2025 о 20:33 керував мопедом «Yamaha», б/н, по вул. Клубнічній СТ «Світанок» Красносільської сільської ради Одеського району Одеської області, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, не стійка хода, порушення мови, від проходження огляду на стан сп`яніння з використанням алкотестеру «Dragger» та проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладів відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР.
Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.1 ст.130 КУпАП.

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення
Постановою Доброславського районного суду Одеської області від 20.01.2026 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, стягнуто судовий збір в сумі 605,60 грн.

Короткий зміст доводів апеляційної скарги
В апеляційній скарзі захисник Борсуківська К.О. в інтересах ОСОБА_1 просила суд скасувати постанову Доброславського районного суду Одеської області від 20.01.2026, закрити провадження у справі за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. 
В обґрунтування скарги захисник послалась на те, що: 
- суд розглянув справу поверхнево, а висновки суду щодо наявності складу правопорушення не ґрунтуються на доказах, що містяться в матеріалах справи, та не відповідають фактичним обставинам справи;
- наявні в матеріалах справи відеозаписи, а саме два файли «Video 2025-02-12 at 20.46.47» та «Video 2025-02-13 at 20.43.42» не містять будь-яких ознак, які відповідають критеріям спеціального технічного засобу в розумінні вимог ст.40 Закону України «Про національну поліцію», тому зроблений з невідомого пристрою та не може бути належним доказом у справі;
- матеріали справи не містять доказів керування ОСОБА_1 мопедом, на відео з невідомого приладу особа, перебуваючи на сидінні мопеду, котить мопед на подвір`я біля приватного будинку, двигун мопеду вимкнений. На відеозаписі під назвою «Video 2025-02-13 at 20.43.42» неможливо встановити осіб, які спілкуються в темноті, тому не містить в собі доказової інформації для розгляду даної справи;
- працівники поліції не роз`яснили ОСОБА_1 його права та обов`язки під час складення протоколу про адміністративне правопорушення;
-наявні відеозаписи не містять фіксації оголошення працівниками поліції ОСОБА_1 змісту протоколу про адміністративне правопорушення від 13.02.2025;
- судом не враховано, що відповідна постанова за керування транспортним засобом без посвідчення водія відповідної категорії А1 працівниками поліції відносно ОСОБА_1 не складалась. В розумінні п.1.10 ПДР ОСОБА_1 не набув статусу водія в повному юридичному розумінні цього поняття, яке має визначальне значення для застосування стягнення у вигляді позбавлення права керування, передбаченого ст.130 КУпАП. Тому особа, що керує мопедом має нести відповідальність у розумінні ч.1 ст.130 КУпАП як «інша особа», тобто у вигляді накладення штрафу без стягнення у вигляді позбавлення права керування;
- докази, які містяться в матеріалах справи в своїй сукупності не дають підстав вважати, що вина ОСОБА_1 відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, доведена.
В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник Борсуківська К.О. підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги, звернула увагу суду на закінчення строків притягнення ОСОБА_1 до відповідальності. Крім того, 30.03.2026 захисник Борсуківська К.О. надала суду клопотання про визнання протоколу про адміністративне правопорушення та доданих до нього письмових та відео доказів недопустимими доказами, як такі, що отримані з порушенням встановленого законом порядку, в обґрунтування якого послалась на те, що ОСОБА_1 станом на дату складання протоколу перебував на військовій службі в лавах Національної гвардії України у військовій частині НОМЕР_1 , а на період дії воєнного стану військовослужбовці НГУ перебувають на службі цілодобово, тому його огляд мав бути проведений уповноваженою посадовою особою в порядку вимог ст.266-1КУпАП та у відповідності до Порядку, затвердженого постановою КМУ від 12.01.2024 №32.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Суд апеляційної інстанції, заслухавши захисника особи, яка притягається до відповідальності, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції - без змін, з огляду на таке.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
За ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги (ч.7 ст.294 КУпАП).
Аналіз матеріалів справи свідчить про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за кваліфікуючими ознаками: відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, повністю доведена та підтверджується такими доказами:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №123237 від 13.02.2025, за яким ОСОБА_1 13.02.2025 о 20:33 керував мопедом «Yamaha», б/н, по вул. Клубнічній СТ «Світанок» Красносільської сільської ради Одеського району Одеської області, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, порушення мови, від проходження огляду на стан сп`яніння з використанням алкотестеру «Dragger» та проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладів відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП. Від підпису протоколу та отримання його копії ОСОБА_1 відмовився, про що зроблено відповідний запис в протоколі;
-відеозаписами наявними в матеріалах справи, якими зокрема зафіксовано керування, як згодом було встановлено ОСОБА_1 , мопедом. Під час спілкування з водієм працівниками поліції було виявлено у останнього ознаки алкогольного сп`яніння, які були наголошені. При цьому спочатку ОСОБА_1 не заперечував факту керування мопедом, пояснив, що їздив до магазину, який розташований неподалік. Проте у подальшому ОСОБА_1 змінив свою позицію та став заперечувати сам факт керування ним мопедом, на що працівник поліції неодноразово продемонстрував йому відеозапис моменту керування. На неодноразові пропозиції працівників поліції пройти в установленому порядку огляд на стан сп`яніння на місці зупинки або в медичному закладі, ОСОБА_1 , заперечуючи факт керування ним мопедом, фактично не вчиняв дій, направлених на проходження огляду, що було розцінено працівниками поліції як відмова від проходження огляду та складено в присутності ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП;
- копією посвідчення водія (з Дії);
- направленням на огляд водія до медзакладу, в якому зазначено виявлені у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, а також про його відмову від проходження огляду;
- показами свідка ОСОБА_2 (інспектора поліції), наданими в судовому засіданні 21.10.2025, що підтверджується протоколом судового засідання в режимі відеоконференції №5317359.
Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції з огляду на таке.
Учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух (абз.2,4 ч.5 ст.14 Закону України "Про дорожній рух"). Одним із таких органів державного контролю є Національна поліція (ст.52 цього Закону). За положеннями ч.2 ст.14 Закону України "Про дорожній рух" до учасників дорожнього руху належать, зокрема, водії. 
За змістом абзаців 3 та 5 ч.2 ст.16 вказаного Закону водій зобов`язаний: виконувати передбачені законом вимоги поліцейського, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами; не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (пункт 2.5 ПДР).
Проте, вимоги вказаного пункту ПДР ОСОБА_1 дотримано не було. Вказані обставини повністю підтверджуються матеріалами справи. 
Слід зазначити, що ОСОБА_1 , маючи посвідчення водія, обізнаний з Правилами дорожнього руху України, зокрема п.2.5. При цьому, презюмоване знання закону є принципом права, згідно з яким закон поширюється на кожного, навіть якщо особа і не знає про нього. Незнання вимог діючого законодавства не є підставою для звільнення особи від передбаченої законом відповідальності та закриття провадження у справі, що кореспондується з положеннями ст.68 Конституції України.
За змістом ч.6 ст.266 КУпАП направлення особи для огляду на стан сп`яніння і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан сп`яніння, оформлення результатів такого огляду, регулюються Інструкцією № 1452/735 та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 № 1103 з подальшими змінами (далі – Порядок № 1103). Приписи Інструкції № 1452/735 та Порядку № 1103 застосовуються у системному зв`язку як між собою, так і з приписами інших нормативних актів.
Згідно зі ст.266 КУпАП, п.2 розділу І Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. 
Пунктом 3 розділу І Інструкції визначено ознаки алкогольного сп`яніння. При цьому, за положеннями Інструкції визначення ознак щодо можливості знаходження водія у стані сп`яніння відноситься до виключної компетенції поліцейських.
Пунктом 6 Порядку №1103 передбачено, що водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. 
За приписами п.8 Порядку у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду
За диспозицією ч.1 ст.130 КУпАП відмова водія від проходження огляду на стан сп`яніння утворює самостійний склад адміністративного правопорушення. 
Під відмовою від проходження огляду на стан сп`яніння необхідно розуміти свідоме і категоричне не бажання особи пройти відповідний огляд, яке базується на його внутрішньому переконанні про відсутність необхідності проходити цей огляд в силу існування певних мотивів, відомих цій особі і може проявлятися як у активній, так і у пасивній формі. При цьому, невиконання водієм законної вимоги поліцейського щодо проходження відповідного огляду не свідчить про дотримання ним вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, оскільки саме по собі формальне невисловлення згоди на проходження огляду, без вчинення всіх передбачених законом необхідних дій, не виключає наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.
Відмова від проходження огляду на стан сп`яніння є правопорушенням з формальним складом і є закінченим з моменту висловлення особою відмови від проходження відповідного огляду (активна форма) або ухилення від виконання законних вимог поліцейського щодо вчинення дій, спрямованих на проходження такого огляду (пасивна форма). Мотиви відмови водія від виконання вимоги поліцейських у відповідності до пункту 2.5 ПДР України правового значення не мають. Наслідком такої відмови є складення відносно водія протоколу про адміністративну відповідальність, передбачену ч.1 ст.130 КУпАП. 
В сенсі положень ч.2 ст.266 КУпАП під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У виконання вищевказаних вимог КУпАП до матеріалів справи додані відеозаписи щодо обставин складання адміністративного протоколу відносно ОСОБА_1 .
Долучені до матеріалів справи відеозаписи відображають події, по факту яких 13.02.2025 складено адмінматеріали відносно ОСОБА_1 . Зокрема, відеозаписами зафіксовано факт керування ОСОБА_1 мопедом, виявлення у водія ознак алкогольного сп`яніння, пропозиція поліцейського пройти у встановленому порядку огляд на стан сп`яніння та фактична відмова від проходження огляду. 
Так, оптичний диск, наявний в матеріалах справи, містить 6 окремих відеофайлів, з яких на чотирьох файлах міститься відеозапис з бодікамери поліцейського, а на двох – відеозапис з іншого пристрою. Той факт, що наявні в матеріалах справи відеозаписи є роздільними на окремі файли та зафіксовані на різні технічні прилади не є підставою для скасування судового рішення. Наявні відеоматеріали є взаємно узгодженими, послідовними та не містять ознак монтажу чи вибіркового відтворення подій. Досліджений відеозапис фіксує реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення та має безсторонній характер. Об`єму наявних відеозаписів достатньо для перевірки встановлених судом обставин відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку. Зафіксовані відеозаписом обставини надають можливість повно та об`єктивно дослідити їх, конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. 
Підстави вважати відеозаписи, що містяться у файлах «Video 2025-02-12 at 20.46.47» та «Video 2025-02-13 at 20.43.42»,неналежними та недопустимими доказами у суду апеляційної інстанції відсутні. З огляду на таке.
За позицією апеляційного суду, сам по собі факт використання поліцейським особистого технічного засобу не свідчить про недопустимість відеозапису як доказу, якщо відсутні дані про його недостовірність.
Досліджені відеозаписи сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки не містять ознак фальсифікації, фабрикації чи присутності на відео іншої особи, а не ОСОБА_1 та містять відеофайли, які є цілісними (кожний у свою чергу), безперервними (кожний у свою чергу) і у сукупності з іншими відеофайлами повністю відтворюють обставини вчиненого водієм правопорушення. Крім того, слід зауважити, що відеоінформація наявна у достатньому об`ємі задля з`ясування обставин, які є предметом розгляду у даній справі.
Апеляційний суд акцентує увагу, що використання працівниками поліції для фіксування правопорушення технічних засобів, у тому числі таких, що не перебувають на їх службовому забезпеченні, не заборонено положеннями Закону України «Про Національну поліцію» та Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Так, відповідно до ст.251 КУпАП доказами у справі є будь-які фактичні дані, зокрема показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів.
З метою запобігання правопорушенню, виявлення або фіксування правопорушення, охорони та захисту публічної безпеки, особистої безпеки осіб і власності від протиправних посягань, а також забезпечення дотримання правил дорожнього руху, за положеннями статей 31, 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати технічні прилади і технічні засоби, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису; а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні. 
З урахуванням наведеного, додані до протоколу про адміністративне правопорушення відеозаписи подій у розумінні вимог ст.251 КУпАП є доказами у справі.
Оскільки оглянуті відеозаписи узгоджується з іншими даними, що містяться в матеріалах справи, апеляційний суд приймає їх як належний доказ у справі.
Доводи апеляційної скарги щодо недоведеності факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом в день події спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. Зокрема, керування транспортним засобом зафіксовано протоколом про адміністративне правопорушення від 13.02.2025, який в розумінні положень ст.251 КУпАП, є одним з доказів в справі про адміністративне правопорушення, а також наявними в матеріалах справи відеозаписами, що містяться у файлах «Video 2025-02-12 at 20.46.47» та «Video 2025-02-13 at 20.43.42», які суд визнав належними доказами у справі. При цьому, посилання захисника на те, що двигун мопеду був вимкнений, а особа його котить, спростовуються дослідженими відеозаписами. Крім того, допитаний судом першої інстанції в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 також підтвердив факт керування ОСОБА_1 мопедом за обставин, зазначених у складеному протоколі. Отже,факт керування транспортним засобом підтверджується сукупністю доказів, які є у матеріалах справи.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що з огляду на приписи ст.266 КУпАП обов`язкове застосування технічних засобів відеозапису підлягає саме процедура огляду водія на стан сп`яніння, від якої ОСОБА_1 фактично відмовився, а не обставини його перебування за кермом чи зупинки транспортного засобу, тому доводи апеляційної скарги в цій частині не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.
Доводи апелянта про відсутність в матеріалах справи постанови за керування ОСОБА_1 транспортним засобом без посвідчення водія відповідної категорії А1, не спростовують зафіксований у протоколі про адміністративне правопорушення факт керування ним транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та факт відмови від проходження огляду в установленому законом порядку. 
Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 у розумінні вимог ч.1 ст.130 КУпАП є «іншою особою» ґрунтуються на помилковому трактуванні правової норми, з огляду на таке.
Аналіз положень ч.1 ст.130 КУпАП дає підстави для висновку, що законодавець розмежовує суб`єктів відповідальності на водіїв та інших осіб.
При цьому до водіїв належать особи, які безпосередньо керують транспортними засобами у стані сп`яніння або відмовляються від проходження огляду, і до них застосовується як штраф, так і позбавлення права керування. 
Натомість поняття «інші особи» охоплює осіб, які не є водіями у момент вчинення правопорушення, однак вчинили дії, передбачені диспозицією цієї норми, зокрема передали керування транспортним засобом особі, яка перебуває у стані сп`яніння.
Отже, твердження захисника про те, що ОСОБА_1 у розумінні ч.1 ст.130 КУпАП є «іншою особою», є безпідставними.
Доводи апеляційної скарги щодо не роз`яснення ОСОБА_1 прав та обов`язків під час складення протоколу про адміністративне правопорушення та відсутності фіксації оголошення працівниками поліції змісту складеного протоколу не спростовують правильність висновків суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Клопотання захисника Борсуківської К.О. про визнання протоколу про адміністративне правопорушення та доданих до нього письмових та відео доказів недопустимими доказами, як такі, що отримані з порушенням вимог ст.266-1 КУпАП та Порядку, затвердженого постановою КМУ від 12.01.2024 №32, підлягає залишенню без задоволення, з огляду на таке.
Відповідно до ч.1 ст.15 КУпАП військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів несуть відповідальність за адміністративні правопорушення за дисциплінарними статутами. За порушення, зокрема, правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, зазначені особи несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.
Статтею 266-1 КУпАП передбачено, що військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів, а також військовослужбовці Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Огляд військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.
Огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.
Аналіз положень ст.266-1 КУпАП свідчить про те, що даною нормою не визначається порядок огляду військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, які керують транспортним засобом. Тобто, положення ст.266-1 КУпАП не стосуються спеціального суб`єкту - водія транспортного засобу, а лише військовослужбовців за вчинення військових адміністративних правопорушень, передбачених главою 13-Б КУпАП.
Таким чином, для військовослужбовців, які керують транспортним засобом, застосовується порядок проходження огляду, передбачений ст.266 КУпАП, які проводять працівники Національної поліції.
Відповідно до п.3 Порядку направлення військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, та проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від №32 12.01.2024, огляду підлягають військовослужбовці/ військовозобов`язані, щодо яких є підстави вважати, що вони виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин (установ, закладів) у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції (далі - стан сп`яніння). 
Відтак, обов`язковою умовою для проведення огляду військовослужбовця на стан алкогольного сп`яніння саме посадовою особою, уповноваженою на його проведення начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу) Збройних Сил, а не поліцейським, є виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби або перебування на території військових частин (установ, закладів).
Згідно із ч.4 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: 1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); 2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; 3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника); 4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою; 5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.
Матеріали справи не містять та стороною захисту не надано суду доказів того, що під час зупинки транспортного засобу, ОСОБА_1 , як військовослужбовець НГУ, виконував обов`язки військової служби. Навпаки, як вбачається з матеріалів справи, в тому числі і оглянутих відеозаписів, ОСОБА_1 заїхав у двір будинку, де він мешкає, та пояснював поліцейським, що їздив до магазину з метою купівлі продуктів на вечерю, що, відповідно, не може бути розцінено як виконання обов`язків військової служби.
Отже, у даному випадку ОСОБА_1 як суб`єкт правопорушення є саме водієм, а тому факт перебування його у статусі військовослужбовця не впливає на кваліфікацію правопорушення та необхідність проведення огляду в особливому порядку.
Сама ж по собі наявність у водія статусу військовослужбовця, за умови не виконання ним у цей час вказаних вище обов`язків, не є підставою для проведення його огляду спеціальними суб`єктами.
За таких обставин, виявивши у водія ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, працівники поліції правомірно застосували до останнього загальний порядок проходження огляду на стан сп`яніння, передбачений ст.266 КУпАП. Тому апеляційний суд відхиляє аргументи сторони захисту щодо проведення процедури огляду з істотними порушенням вимог ст.266-1 КУпАП та Порядку №32.
Крім того, посилання захисника на те, що військовослужбовці Національна гвардія України в умовах воєнного стану перебувають на службі цілодобово, є безпідставним, оскільки чинне законодавство передбачає безперервність статусу проходження військової служби, однак не встановлює обов`язку безперервного виконання ними службових обов`язків, які здійснюються відповідно до визначеного режиму служби.
Судом враховано, що матеріали справи не містять відомостей про те, що сторона захисту подавала заяву в порядку, передбаченим чинним КПК України, до правоохоронних органів щодо фальсифікації цих матеріалів справи або про перевищення працівниками поліції своїх повноважень при виконанні ними своїх службових обов`язків при складанні адміністративного матеріалу відносно ОСОБА_1 за ч.1ст.130 КУпАП. Також стороною захисту не надано відомостей про звернення до суду в порядку КАС України щодо оскарження дій або бездіяльності працівників патрульної поліції. Цих відомостей не надано суду і під час апеляційного розгляду.
З урахуванням наведеного у суду апеляційної інстанції відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно відображені у протоколі про адміністративне правопорушення та інших письмових доказах, оскільки вони відповідають дійсності.
Інших переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та були підставою для скасування або зміни оскаржуваної постанови суду, в апеляційній скарзі не наведено. 
Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Апеляційний суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14.02.2008 у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011, «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06.12.1998, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.
Судом встановлено, що дії ОСОБА_1 щодо уникнення від проходження у встановленому порядку огляду на стан сп`яніння правильно розцінені поліцейськими як відмова від проходження огляду, яку поза розумним сумнівом можна вважати саме відмовою від огляду в розумінні ч.1 ст.130 КУпАП.
Відтак, перевіркою матеріалів справи не встановлено порушень працівниками поліції Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, що могли стати підставою не виконувати ОСОБА_1 законних вимог поліції про проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. 
Оцінюючи сукупність наявних в справі доказів, апеляційний суд дійшов висновку, що твердження апелянта з приводу відсутності в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених в суді доказів у справі та відповідно розцінюються як такі, що спрямовані на уникнення від адміністративної відповідальності.
Судом враховано, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2007 у справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Отже, ОСОБА_1 , реалізуючи своє право володіти та керувати транспортним засобом, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 КУпАП, відноситься до тих правопорушень, яке за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та є небезпечним як для самого правопорушника, так і для інших учасників дорожнього руху. 
З урахуванням наведеного, апеляційний суд, враховуючи положення статей 251, 252 КУпАП, дійшов висновку, що матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 містять достатньо фактичних даних, які свідчать про обґрунтованість висновку суду першої інстанції про доведеність вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Щодо посилання захисника на наявність підстав для закриття провадження по справі на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП за закінченням строку притягнення до відповідальності, слід зазначити таке.
Відповідно до вимог ч.2 ст.38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені частинах третій – шостій цієї статті. Згідно з ч.6 ст.38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених статтею 130 цього Кодексу, може бути накладено протягом одного року з дня його вчинення.
У сукупності положення статей 221, 280 та 284 КУпАП визначають, що справи про адміністративні правопорушення, передбачені зокрема ст.130 КУпАП, розглядаються суддями районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів. За наслідками розгляду таких справ суди першої інстанції, зокрема у разі визнання винуватості особи у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП, вирішують питання щодо накладення стягнення в порядку, визначеному цим Кодексом.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що ст.38 КУпАП встановлює строки, протягом яких може бути накладене адміністративне стягнення. У разі спливу цих строків, накладення адміністративного стягнення є недопустимим.
Пунктом 7 ч.1 ст.247 КУпАП встановлено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.
Аналіз зазначених норм свідчить, що строки, передбачені ст.38 КУпАП, мають значення саме на стадії первинного розгляду справи, тобто при встановленні винуватості особи й вирішенні питання про накладення адміністративного стягнення. Подальший розгляд справи в апеляційному порядку є лише формою перевірки законності й обґрунтованості вже винесеного судового рішення.
За положеннями ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови, зокрема, особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником.
У разі подання апеляційної скарги справа не розглядається заново, а переглядається судом апеляційної інстанції в межах скарги та відомостей, наявних у матеріалах справи.
Таким чином, КУпАП чітко визначає, що після прийняття постанови судом першої інстанції справа про адміністративне правопорушення вважається розглянутою, а перебіг строків, передбачених ст.38 КУпАП, припиняється. Водночас, положення цієї статті можуть бути застосовані апеляційним судом у разі встановлення за наслідками апеляційного перегляду порушення судом першої інстанції вимог ст.280 КУпАП.
З огляду на те, що в даній справі станом на день винесення постанови судом першої інстанції строки, визначені ст.38 КУпАП, не сплинули, апеляційним судом визнана постанова першої інстанції законною та обґрунтованою - підстав для закриття провадження у справі на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП на стадії апеляційного розгляду не вбачається. Правові підстави для задоволення клопотання захисника про закриття провадження у справі на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП - відсутні.
Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи та не спростовуються доводами апеляційної скарги. Застосований місцевим судом до ОСОБА_1 вид адміністративного стягнення відповідає санкції ч.1 ст.130 КУпАП, є справедливим та достатнім для його виправлення і запобігання вчиненню ним аналогічних правопорушень.
За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, у зв`язку з чим відсутні підстави для її скасування, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу захисника Борсуківської Катерини Олександрівни – залишити без задоволення.
Постанову Доброславського районного суду Одеської області від 20 січня 2026 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду      І.А. Артеменко