Справа №521/17954/25
Номер провадженян:1-кп/521/1160/26
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 квітня 2026 року м. Одеса

Хаджибейський районний суд міста Одеси в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 , 
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні суду, кримінальне провадження №521/17954/25 відносно:

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Христинівка Христинівського району Черкаської області, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , діючи в умовах воєнного стану, 13.09.2025 року, у період часу з 20 год. 41 хв. по 21 год. 04 хв., перебуваючи за адресою: м. Одеса, вул. М`ясоїдівська, буд. 32, у оглядовій палаті МКЛ №1, яка розташована на першому поверсі, помітив мобільний телефон марки «Самсунг» моделі «А56». У цей час у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення цього мобільного телефону, який належав потерпілій ОСОБА_6 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , діючи умисно, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки у виді спричинення майнової шкоди власнику і бажаючи їх настання, під впливом корисливого мотиву та з метою особистого збагачення, таємно викрав мобільний телефон марки «Самсунг» моделі «А56» ІМЕІ: 1: НОМЕР_1 та ІМЕІ 2: НОМЕР_2 з сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Водафон» з абонентським номером телефону НОМЕР_3 .
Після заволодіння вказаним мобільним телефоном, ОСОБА_4 покинув місце вчинення кримінального правопорушення, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_7 матеріальний збиток на суму 18 999 гривень.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України визнав повністю, підтвердив вищевикладені обставини та заявив про щире каяття у вчиненому. При цьому, обвинувачений надав пояснення, які повністю співвідносяться з обставинами, викладеними у обвинувальному акті.
Роз`яснивши учасникам процесу положення ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, у суду відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності позиції обвинуваченого щодо визнання вини.
Таємне викрадення ОСОБА_4 чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану, суд кваліфікує за ч. 4 ст. 185 КК України.
При призначенні покарання ОСОБА_4 суд керується загальними принципами призначення покарання, зазначеними в ст.ст. 50, 65 КК України.
Суд визнає пом`якшуючою покарання обставиною щире каяття обвинуваченого у вчиненому кримінальному правопорушенні.
При цьому, визначаючи щире каяття обвинуваченого пом`якшуючою покарання обставиною, суд враховує, що окрім визнання ОСОБА_4 факту вчинення злочину, відбулося ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання ним своєї провини у вчиненому злочині, про що він, ОСОБА_4 , висловив щирий жаль з приводу цього та заявив про публічний осуд своєї поведінки в суді. Про щирість каяття, на думку суду, свідчить і факт надання обвинуваченим в суді правдивих показів, готовність нести покарання. 
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.
Призначаючи покарання ОСОБА_4 суд також приймає до уваги, що злочин, хоча і був вчинений обвинуваченим під час дії в України воєнного стану, проте був вчинений без використання умов воєнного стану (викрадення чужого майна, вчинене щодо осіб, які переміщуються у більш безпечні регіони України, викрадення майна осіб, які тимчасово залишили житло без контролю для укриття в безпечному місці, викрадення майна у районі проведення активних бойових дій тощо). 
Враховуючи ступінь суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, наведених даних про особу обвинуваченого та інших обставин справи в їх сукупності, наявність обставини, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_4 можливо без ізоляції від суспільства, у зв`язку із чим, вважає можливим застосувати до нього покарання у вигляді позбавлення волі з іспитовим строком, в умовах тривалого контролю за поведінкою обвинуваченого з боку органів пробації.
Долю речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України. 
Процесуальні витрати у справі відсутні. 
Вирішуючи питання, які відповідно до положень пп. 2 п. 4 ст. 374 КПК України повинен вирішити суд при ухваленні вироку, у тому числі щодо заходів забезпечення кримінального провадження, до яких відноситься і питання запобіжного заходу, враховуючи призначення ОСОБА_4 покарання із випробуванням, суд вважає за необхідне скасувати відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, звільнивши обвинуваченого з - під варти у залі суду.
Керуючись ст.ст. 369-374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, на підставі якої призначити йому покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 72 КК України, зарахувати в строк відбуття покарання ОСОБА_4 строк попереднього ув`язнення з дати фактичного взяття його під варту, тобто з 11.03.2026 року до 01.04.2026 року.
Згідно зі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 років не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.
У відповідності до ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. 
Контроль над поведінкою ОСОБА_4 покласти на органи з питань пробації за місцем проживання обвинуваченого.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , скасувати, звільнивши обвинуваченого з - під варти у залі суду.
Ухвалу Хаджибейського районного суду міста Одеси про накладення арешту від 30.09.2025 року - скасувати.
Речовий доказ: мобільний телефон марки «Самсунг» моделі «А56» (ІМЕІ: 1: НОМЕР_1 та ІМЕІ 2: НОМЕР_2 ) з сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Водафон» з абонентським номером телефону НОМЕР_3 , - вважати повернутим власнику ОСОБА_8 .
На вирок може бути подана сторонами апеляція в Одеський апеляційний суд через Хаджибейський районний суд міста Одеси протягом тридцяти діб від дня його проголошення.
Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Копія вироку підлягає негайному врученню обвинуваченому та прокурору.

Головуючий:       ОСОБА_9