ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 квітня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 676/5247/24
Провадження № 22-ц/820/296/26
Хмельницький апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Янчук Т.О.,
секретар судового засідання Кошельник В.М.
з участю представника відповідача
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 676/5247/24 за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Хмельницький області на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 березня 2025 року у складі судді Швець О.Д., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про зняття арешту з квартири.
Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд
в с т а н о в и в :
У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про зняття арешту з майна.
В обґрунтування позовних вимог зазначала, що є співвласником квартири АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 10.01.1997 року. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік, який був співвласником вказаної квартири. Позивач як дружина та спадкоємець першої черги за законом звернулась із заявою про прийняття спадщини, але їй повідомлено, що квартира арештована, арешт зареєстрований Першою Кам`янець-Подільською державною нотаріальною конторою 20.06.2007 р. в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів на нерухоме майно на підставі ухвали Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 04.10.1996 року. Також згідно інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, зазначено власником майна є ОСОБА_2 , таке прізвище взагалі невідоме. 
Вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 18.06.1996 року ОСОБА_3 , у вироці суду прізвище ОСОБА_4 та ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 140 КК України з конфіскацією майна, належного їм на праві власності. ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивачка посилалася, що накладення арешту на квартиру є необґрунтованим і таким що порушує її право на володіння та розпорядження майном, тому просила зняти арешт, який накладено на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер обтяження 5172316, зареєстрований 20.06.2007 Першою Кам`янець-Подільською державною нотаріальною конторою, підстава обтяження ухвала б/н від 04.10.1996 року.
Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 березня 2025 року позов задоволено, знято арешт, який накладено на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер обтяження 5172316, зареєстрований 20.06.2007 Першою Кам`янець-Подільською державною нотаріальною конторою, підстава обтяження ухвала б/н від 04.10.1996 року.
Головне управління ДПС у Хмельницькій області подало апеляційну скаргу, вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, таким що постановлене з порушенням норм процесуального права та невірним застосуванням норм матеріального права. Апелянт вказує, що в позовній заяві про зняття арешту позивач не обґрунтовує, який саме безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами має Головне управління ДПС у Хмельницькій області, та, на думку позивача, які саме права, свободи чи інтереси останнього порушило саме Головне управління ДПС у Хмельницькій області і тому є відповідачем у цивільній справі. Розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 Головне управління ДПС у Хмельницькій області не погоджується із визначенням предметної юрисдикції та визначенням відповідачем Головного управління ДПС у Хмельницькій області.
Головне управління ДПС у Хмельницькій області не може бути відповідачем у справі № 676/5247/24, оскільки не має безпосереднього зв`язку зі спірними матеріальними правовідносинами, жодним чином не порушувало, права, свободи чи інтереси позивача, а також до його компетенції не належить прийняття рішень, якими можуть бути усунуті права, свободи чи інтереси, за захистом яких звернувся позивач до суду. Визначення у справі № 676/5247/24 відповідачем Головного управління ДПС у Хмельницькій області - такий спосіб захисту прав, свобод та інтересів позивача суперечить закону.
Також апелянт, просить врахувати позицію Верховного Суду, зазначену в постанові від 24.05.2023, прийнятій по справі № 299/2931/17, згідно якої держава, на користь якої конфісковане спірне майно, повинна бути залучена в якості співвідповідача у справі. Представництво в суді законних інтересів держави здійснює, зокрема прокурор (стаття 23 Закону України «Про прокуратуру»). Отже, прокурор, як особа, що підтримує державне обвинувачення, наділена певними процесуальними повноваженнями і на стадії виконання вироку суду. Окрім того, посилаються на те, що порядку зняття арешту територіальним органом ДПС чинним законодавством не передбачено.
Тому Головне управління ДПС у Хмельницькій області просить, скасувати рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 18.03.2025 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Заслухавши учасника справи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та членам її сім`ї ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 10 січня 1997 року належить на праві спільної сумісної власності квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло, яка приватизована згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Право власності зареєстровано Кам`янець-Подільським МБТІ за №25-8516 від 23.01.1997 р.
ІНФОРМАЦІЯ_3 помер чоловік позивачки ОСОБА_6 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_1 від 06.01.2021 р.
З метою оформлення спадщини, яка складається з частки в зазначеній квартирі, позивачка звернулась до Кам`янець-Подільської державної нотаріальної контори.
Державний нотаріус Кам`янець-Подільської державної нотаріальної контори роз`яснила листом № 494/01-16 від 29.04.2024 р., що на квартиру АДРЕСА_1 , накладений арешт на підставі ухвали Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 04.10.1996 р.
В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано обтяження – арешт (архівний запис), реєстраційний номер обтяження 5172316; обтяження зареєстровано 20.06.2007 р. за № 5172316 реєстратором: Перша Кам`янець-Подільська державна нотаріальна контора; підстава обтяження ухвала Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 04.10.1996 р. Власник: ОСОБА_2 .
За змістом позовної заяви ОСОБА_3 - син позивачки, ОСОБА_9 .
Вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 18 червня 1996 р. ОСОБА_3 було засуджено за ст. 140 ч. 2 КК України до 2-х років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна. На підставі ст. 46-1 КК України виконання вироку в частині основної міри покарання відстрочено на один рік. Зобов`язано ОСОБА_3 не змінювати без згоди органу внутрішніх справ місце проживання; періодично з`являтись в орган внутрішніх справ для реєстрації.
ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_2 від 07.04.2001 р.
Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.
Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ втручання держави в право власності на житло повинне відповідати критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном у розумінні Конвенції.
Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
За нормами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Пунктом 42 постанови Великої палати Верховного Суду від 30.06.2020 року у справі № 727/2878/19 зазначено, що спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за Кримінально-процесуальним кодексом України (далі - КПК України 1960 року) та завершеного (вирок, постанова про закриття провадження) у порядку, передбаченому КПК України 1960 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц) або КПК України 2012 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11). Залежно від суб`єктного складу учасників цього спору його слід розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства.
У постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 299/2931/17 (провадження № 61-35013св18) також вказано, що «позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. У випадках, коли арешт майна проводився для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, як відповідач до участі у справі у встановленому законом порядку також залучається відповідний територіальний орган Державної фіскальної служби України».
Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постанові від 16 березня 2021 року у справі № 476/112/19.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 643/3614/17 дійшла висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (пункт 37).
Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Таким чином, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).
За матеріалами справи позивачка з січня 1997 року є співвласником квартири АДРЕСА_1 в порядку приватизації державного житлового фонду та спадкоємцем іншого співвласника ОСОБА_6 .
Тобто право власності на зазначену квартиру в порядку приватизації державного житлового фонду було оформлено після постановлення ухвали Кам`янець-Подільським міськрайонним судом від 04.10.1996 року про накладення арешту на дану квартиру і в матеріалах справи відсутні будь-які дані про те, що дана квартира перебувала у власності фізичних осіб. Навпаки за змістом вищевказаного Свідоцтва про право власності, станом на жовтень 1996 року спірна квартира відносилась до державного чи комунального житлового фонду. 
При цьому ОСОБА_2 , що до якого як власника спірної квартири зареєстровано обтяження, не був, не є власником даної квартири та не має до неї жодного відношення.
Крім того, ОСОБА_3 , як син позивача, взагалі ніколи власником квартири не був, в тому числі і на час постановлення щодо нього вироку суду.
З урахуванням наведеного, слід дійти висновку, що накладений арешт на квартиру АДРЕСА_1 , порушує право позивачки як власника житла на вільне володіння і розпорядженням своїм майном та на оформлення спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_6 , у зв`язку з чим суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги.
Доводи апеляційної скарги, що Головне управління ДПС у Хмельницькій області не є належним відповідачем в даній цивільній справі, а представництво в суді законних інтересів держави здійснює, зокрема прокурор (стаття 23 Закону України «Про прокуратуру») слід відхилити.
Як зазначено в постановах Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 299/2931/17, від 16 березня 2021 року у справі № 476/112/19 у випадках, коли арешт майна проводився для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, як відповідач до участі у справі у встановленому законом порядку також залучається відповідний територіальний орган Державної фіскальної служби України».
В матеріалах справи відсутня ухвала суду від 04.10.1996 року, якою накладено арешт на спірну квартиру, на запити апеляційного суду така ухвала надана не була з урахуванням часу її винесення та термінів зберігання.
При цьому, приймаючи до уваги, що ухвала суду була винесена щодо спірної квартири, власниками якої були батьки ОСОБА_3 - ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , а ОСОБА_3 був засуджений вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 18 червня 1996 р. за ст. 140 ч. 2 КК України до 2-х років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна, з відстрочкою виконання вироку, то можна дійти висновку, що вищевказана ухвала суду могла була винесена в межах цієї кримінальної справи з метою забезпечення можливого виконання вироку суду у вигляді конфіскації майна.
З врахуванням наведеного, накладення арешту в жовтні 1996 році, норм законодавства на той час за вищевказаними правовими висновками Верховного Суду саме апелянт є належним відповідачем за позовом в цій цивільній справі.
Рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального права, з додержанням норм процесуального права і підстав для його скасування у межах доводів апеляційної скарги немає.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області залишити без задоволення.
Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 березня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 03 квітня 2026 року.

Суддя         А.М. Костенко
Р.С. Гринчук
Т.О. Янчук