ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
13.04.2026	Справа № 910/11482/25	

Господарський суд міста Києва у складі судді Капцової Т.П., за участю секретаря судового засідання Баринової О.І., розглянувши за правилами загального позовного провадження справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Тавань Солар 1» (вул.Митрополита Василя Липківського, буд.18, м.Київ, 03035; ідентифікаційний код 40744292)
до Державного підприємства «Гарантований покупець» (вул.Симона Петлюри, буд.27, м.Київ, 01032; ідентифікаційний код 43068454)
про стягнення 9 806 460,36 грн

За участі представників:
позивача: Бугайцов Є.В.;
відповідача: Подобєд О.В.;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Тавань Солар 1» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Державного підприємства «Гарантований покупець» про стягнення 9 806 460,36 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором № 15023/01 від 05.04.2018 в частині своєчасної оплати вартості купленої електричної енергії за «зеленим тарифом».
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.09.2025 позовну заяву було залишено без руху, встановлено позивачу строк і спосіб усунення недоліків.
25.09.2025 від позивача надійшла заява про усунення недоліків, відповідно до якої виявлені судом недоліки позовної заяви усунуто.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 04.12.2025 та, серед іншого, встановлено сторонам строки для подання ними відповідних заяв по суті справи.
05.11.2025 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на наступні групи обставин:
- наявні правові підстави для застосування до спірних правовідносин наказів Міністерства енергетики України № 140 від 28.03.2022 та № 206 від 15.06.2022 при вирішенні питання розміру коштів, що підлягають сплаті за поставлену електричну енергію у спірний період;
- строк виконання грошових зобов`язань відповідача щодо повної оплати відпущеної електричної енергії виробником за «зеленим» тарифом не настав, оскільки джерелом коштів, якими гарантований покупець здійснює розрахунок є також кошти, які ОСП (ПрАТ «НЕК «Укренерго») сплачує гарантованому покупцю за послугу із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел за розрахунковий місяць, тому, враховуючи, що ОСП має заборгованість перед гарантованим покупцем щодо наданої у розрахунковому місяці послуги, виключається виникнення зобов`язання гарантованого покупця з оплати вартості відпущеної продавцями за «зеленим» тарифом електричної енергії;
- позивач має заборгованість перед відповідачем за договором про участь у балансуючій групі гарантованого покупця № 1408/07/24 від 26.01.2024 у сумі 3 948 331,07 грн, у зв`язку з чим відповідач відповідно до положень постанови НКРЕКП № 332 від 25.02.2022 має право зменшити рівень розрахунків із продавцем за «зеленим» тарифом на суму неоплаченої частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії та вартості відхилення;
- позивач неправильно визначив суму заборгованості за період з квітня по червень 2022 року, оскільки самостійно склав акти коригування до актів купівлі-продажу електроенергії за вказані періоди із застосуванням вищої ставки «зеленого» тарифу;
- відповідно до положень статей 13, 13-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» позивач з березня по листопад 2022 року не мав права здійснювати господарську діяльність із виробництва електричної енергії та передавати її лініями електропередач відповідачу, а всі підписані сторонами акти купівлі-продажу електричної енергії у цей період є нікчемними правочинами, позаяк місцем провадження господарської діяльності позивача з виробництва електричної енергії є місто Берислав, Бериславського району, Херсонської області, яке у період з 09.03.2022 по 11.11.2022 було окуповано. 
03.12.2025 від відповідача надійшли додаткові пояснення, у яких відповідач надав відомості про обсяг відпуску електричної енергії впродовж березня 2022 року з метою виокремлення обсягів відпущеної електроенергії до тимчасової окупації міста Берислав.
03.12.2025 від відповідача надійшло клопотання про залучення Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.
У підготовче засідання 04.12.2025 з`явились представники сторін.
У підготовчому засіданні 04.12.2025 суд прийняв відзив та додаткові пояснення відповідача, встановив сторонам строки для надання письмових пояснень, продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів та оголосив перерву до 15.01.2026.
15.01.2026 від позивача надійшла відповідь на відзив.
У підготовче засідання 15.01.2026 з`явились представники сторін.
У підготовчому засіданні 15.01.2026 суд відмовив у залученні Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» до участі в справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, оскільки відповідачем не зазначено і судом не встановлено яким чином рішення у справі може вплинути на права або обов`язки цієї особи щодо сторін, та оголосив перерву до 22.01.2026.
22.01.2026 від позивача надійшла заява про поновлення строку для подання відповіді на відзив.
У підготовче засідання 22.01.2026 з`явились представники сторін.
У підготовчому засіданні 22.01.2026 суд відмовив у поновленні позивачу строку для подання відповіді на відзив, а відповідь на відзив залишив без розгляду на підставі статті 118 Господарського процесуального кодексу України, встановив позивачу строк у 5 днів для надання додаткових доказів щодо даних комерційного обліку, а також закрив підготовче провадження і призначив справу до судового розгляду по суті на 02.03.2026.
22.01.2026 від позивача надійшло клопотання про долучення доказів, а саме даних із системи управління ринком (MMS) щодо комерційного обліку за спірний період.
27.02.2026 від відповідача надійшли додаткові пояснення щодо правового режиму на тимчасово окупованій території України.
02.03.2026 від позивача надійшло клопотання про врахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постанові Верховного Суду, та долучення і дослідження додаткових доказів.
У судове засідання 02.03.2026 з`явились представники сторін.
У судовому засіданні 02.03.2026 суд прийняв додаткові пояснення сторін, а клопотання позивача в частині долучення додаткових доказів залишив без розгляду на підставі статті 118 Господарського процесуального кодексу України, оскільки такі докази були подані з порушенням встановленого законом строку.
Під час розгляду справи по суті сторони виступили із вступними словами, після чого суд перейшов до з`ясування обставин, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень та оголосив перерву до 13.04.2026.
У судове засідання 13.04.2026 з`явились представники сторін.
У судовому засіданні 13.04.2026 суд дослідив наявні в матеріалах справи докази, заслухав промови представників сторін у судових дебатах та, після перерви, проголосив вступну та резолютивну частини рішення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

05.04.2018 між Державним підприємством «Енергоринок» (ДПЕ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Тавань Солар 1» (ВАД) було укладено договір № 15023/01 (далі - Договір), відповідно до умов якого ВАД зобов`язується продавати, а ДПЕ зобов`язується купувати електроенергію, вироблену ВАД, та здійснювати її оплату відповідно до умов Договору.
30.06.2019 було укладено додаткову угоду № 103/01 до Договору, якою погоджено замінити в преамбулі Договору слова «Державне підприємство «Енергоринок» на слова «Державне підприємство «Гарантований покупець» та замінити статті 1-10 Договору статтями 1-8 в новій редакції.
22.04.2020 було укладено додаткову угоду № 1166/01/20 до Договору, якою викладено статті 1-7 Договору в новій редакції.
Згідно з пунктом 1.1 Договору (тут і надалі в редакції додаткової угоди № 1166/01/20 від 22.04.2020, якщо окремо не зазначено про інше) за цим Договором продавець за «зеленим» тарифом зобов`язується продавати, а гарантований покупець зобов`язується купувати всю відпущену електричну енергію, вироблену продавцем за «зеленим» тарифом, та здійснювати її оплату відповідно до умов цього Договору та законодавства України, у тому числі Порядку купівлі гарантованим покупцем електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел, затвердженого постановою НКРЕКП від 26 квітня 2019 року № 641 (далі - Порядок), або Порядку продажу та обліку електричної енергії, виробленої споживачами, а також розрахунків за неї, затвердженого постановою НКРЕКП від 13 грудня 2019 року № 2804 (далі - Порядок продажу електричної енергії споживачами).
Відповідно до пункту 2.2 Договору купівля-продаж електричної енергії за цим Договором здійснюється за умови членства продавця за «зеленим» тарифом в балансуючій групі гарантованого покупця.
Продавець за «зеленим» тарифом зобов`язується продавати, а гарантований покупець зобов`язується купувати всю відпущену електричну енергію в точках комерційного обліку електричної енергії генеруючих одиниць продавця за «зеленим» тарифом за встановленим йому «зеленим» тарифом з урахуванням надбавки до тарифу (пункт 2.3 Договору).
Пунктами 2.4, 2.5 Договору передбачено, що продавець за «зеленим» тарифом продає гарантованому покупцю електричну енергію відповідно до Порядку, якщо продавець є виробником за «зеленим» тарифом, або Порядку продажу електричної енергії споживачами, у разі якщо продавець є споживачем за «зеленим» тарифом, за тарифами, величини яких, для кожної генеруючої одиниці за «зеленим» тарифом встановлені Регулятором, у національній валюті України. Вартість електричної енергії, купленої гарантованим покупцем у продавця за «зеленим» тарифом у розрахунковому місяці, визначається відповідно до глави 10 Порядку або глави 6 Порядку продажу електричної енергії споживачами на підставі тарифів, встановлених НКРЕКП для кожної генеруючої одиниці.
Згідно з пунктами 3.1, 3.2 Договору обсяг фактично проданої та купленої електричної енергії визначається відповідно до положень глави 8 Порядку або глави 5 Порядку продажу електричної енергії споживачами на підставі даних обліку, наданих гарантованому покупцю адміністратором комерційного обліку відповідно до глави 7 Порядку або глави 4 Порядку продажу електричної енергії споживачами. Розрахунок за куплену гарантованим покупцем електроенергію здійснюється грошовими коштами, що перераховуються на поточний рахунок продавця за «зеленим» тарифом, з урахуванням ПДВ.
Оплата електричної енергії, купленої гарантованим покупцем у продавців за «зеленим» тарифом у розрахунковому місяці, оплата продавцем за «зеленим» тарифом частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії гарантованого покупця, формування актів купівлі-продажу електричної енергії та актів приймання-передачі частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії гарантованого покупця здійснюються згідно з главою 10 Порядку або главою 6 Порядку продажу електричної енергії споживачами (пункт 3.3 Договору, в редакції додаткової угоди № 1026/01/21 від 05.03.2021).
Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.12.2021 № 3024 «Про встановлення «зелених» тарифів на електричну енергію та надбавки до «зелених» тарифів за дотримання рівня використання обладнання українського виробництва для суб`єктів господарювання» з 01.01.2022 позивачу було установлено «зелений» тариф на рівні 393,03 коп/кВт*год без ПДВ.
28.02.2022 сторони підписали акт купівлі-продажу електроенергії за лютий 2022 року на суму 2 052 866,44 грн.
31.03.2022 сторони підписали акт купівлі-продажу електроенергії за березень 2022 року на суму 3 181 703,62 грн.
30.04.2022 сторони підписали акт купівлі-продажу електроенергії за квітень 2022 року на суму 1 367 862,31 грн.
31.05.2022 сторони підписали акт купівлі-продажу електроенергії за травень 2022 року на суму 1 864 329,95 грн.
30.06.2022 сторони підписали акт купівлі-продажу електроенергії за червень 2022 року на суму 1 853 081,42 грн.
31.07.2022 сторони підписали акт купівлі-продажу електроенергії за липень 2022 року на суму 2 001 151,55 грн.
31.08.2022 сторони підписали акт купівлі-продажу електроенергії за серпень 2022 року на суму 1 442 545,87 грн.
30.09.2022 сторони підписали акт купівлі-продажу електроенергії за вересень 2022 року на суму 1 199 959,90 грн.
Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2022 № 1235 «Про встановлення «зелених» тарифів на електричну енергію та надбавки до «зелених» тарифів за дотримання рівня використання обладнання українського виробництва для суб`єктів господарювання» з 01.10.2022 позивачу було установлено «зелений» тариф на рівні 464,16 коп/кВт*год без ПДВ.
31.10.2022 сторони підписали акт купівлі-продажу електроенергії за жовтень 2022 року на суму 1 517 669,52 грн.
У подальшому постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 03.11.2023 № 2057 «Про встановлення на 2 квартал 2022 року «зелених» тарифів на електричну енергію та надбавки до «зелених» тарифів за дотримання рівня використання обладнання українського виробництва для суб`єктів господарювання» та від 03.11.2023 № 2058 «Про встановлення на 3 квартал 2022 року «зелених» тарифів на електричну енергію та надбавки до «зелених» тарифів за дотримання рівня використання обладнання українського виробництва для суб`єктів господарювання» позивачу було установлено «зелений» тариф на ІІ квартал (квітень - червень) 2022 року на рівні 420,25 коп/кВт*год без ПДВ, а на ІІІ квартал (липень - вересень) 2022 року на рівні 395,60 коп/кВт*год без ПДВ.
У зв`язку з цим на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 03.11.2023 № 2058 сторони підписали: 
акт коригування від 16.05.2024 до акту купівлі-продажу електроенергії за липень 2022 року від 31.07.2022 на суму 13 085,41 грн;
акт коригування від 17.05.2024 до акту купівлі-продажу електроенергії за серпень 2022 року від 31.08.2022 на суму 9 432,72 грн;
акт коригування від 30.04.2024 до акту купівлі-продажу електроенергії за вересень 2022 року від 30.09.2022 на суму 7 846,46 грн.
Водночас, як зазначає позивач, відповідач не підписав складені позивачем на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 03.11.2023 № 2057:
акт коригування від 15.05.2025 до акту купівлі-продажу електроенергії за квітень 2022 року від 30.04.2022 на суму 94 733,76 грн;
акт коригування від 15.05.2025 до акту купівлі-продажу електроенергії за травень 2022 року від 31.05.2022 на суму 129 117,53 грн;
акт коригування від 15.05.2025 до акту купівлі-продажу електроенергії за червень 2022 року від 30.06.2022 на суму 128 338,49 грн.
Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 09.09.2022 № 1117 «Про затвердження розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої ДП «Гарантований покупець» у січні - травні, липні, жовтні 2021 року та у лютому - червні 2022 року» затверджено розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої ДП «Гарантований покупець»:
у лютому 2022 року - 420 516 248,42 грн (без ПДВ);
у березні 2022 року - 28 147 608,09 грн (без ПДВ);
у квітні 2022 року - 1 103 193 902,09 грн (без ПДВ);
у травні 2022 року - 1 297 969 675,72 грн (без ПДВ);
у червні 2022 року - 1 337 753 069,24 грн (без ПДВ).
Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 20.09.2022 №1190 «Про затвердження розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої ДП «Гарантований покупець» у липні 2022 року» затверджено розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої ДП «Гарантований покупець» у липні 2022 року - 1 523 437 048,53 грн (без ПДВ).
Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2023 № 473 «Про затвердження розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої ДП «Гарантований покупець» у серпні 2022 року» затверджено розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої ДП «Гарантований покупець» у серпні 2022 року - 1 156 143 177,14 грн (без ПДВ).
Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 15.05.2024 № 946 «Про затвердження розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої ДП «Гарантований покупець» у вересні-листопаді 2022 року та у жовтні 2023 року» затверджено розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої ДП «Гарантований покупець»: 
у вересні 2022 року - 156 422 997,79 грн (без ПДВ);
у жовтні 2022 року - 844 011 507,76 грн (без ПДВ).
За відпущену електричну енергію у лютому 2022 року відповідач сплатив позивачу 1 674 991,67 грн; у березні 2022 року - 549 915,08 грн; у квітні 2022 року - 675 252,25 грн; у травні 2022 року - 322 224,60 грн; у червні 2022 року - 465 175,29 грн; у липні 2022 року - 639 121,33 грн; у серпні 2022 року - 705 362,15 грн; у вересні 2022 року - 782 109,11 грн, у жовтні 2022 року - 1 236 694,61 грн.
З огляду на те, що відповідач повністю не розрахувався із позивачем за відпущену у спірний період електричну енергію, позивач звернувся до суду з цим позовом, у якому просить стягнути з відповідача на свою користь 9 806 460,36 грн заборгованості.
Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач посилається на таке:
- наявні правові підстави для застосування до спірних правовідносин наказів Міністерства енергетики України № 140 від 28.03.2022 та № 206 від 15.06.2022 при вирішенні питання розміру коштів, що підлягають сплаті за поставлену електричну енергію у спірний період;
- строк виконання грошових зобов`язань відповідача щодо повної оплати відпущеної електричної енергії виробником за «зеленим» тарифом не настав, оскільки джерелом коштів, якими гарантований покупець здійснює розрахунок є також кошти, які ОСП (ПрАТ «НЕК «Укренерго») сплачує гарантованому покупцю за послугу із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел за розрахунковий місяць, тому, враховуючи, що ОСП має заборгованість перед гарантованим покупцем щодо наданої у розрахунковому місяці послуги, виключається виникнення зобов`язання гарантованого покупця з оплати вартості відпущеної продавцями за «зеленим» тарифом електричної енергії;
- позивач має заборгованість перед відповідачем за договором про участь у балансуючій групі гарантованого покупця № 1408/07/24 від 26.01.2024 у сумі 3 948 331,07 грн, у зв`язку з чим відповідач відповідно до положень постанови НКРЕКП № 332 від 25.02.2022 має право зменшити рівень розрахунків із продавцем за «зеленим» тарифом на суму неоплаченої частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії та вартості відхилення;
- позивач неправильно визначив суму заборгованості за період з квітня по червень 2022 року, оскільки самостійно склав акти коригування до актів купівлі-продажу електроенергії за вказані періоди із застосуванням вищого розміру «зеленого» тарифу;
- відповідно до положень статей 13, 13-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» позивач з березня по листопад 2022 року не мав права здійснювати господарську діяльність з виробництва електричної енергії та передавати її лініями електропередач відповідачу, а всі підписані сторонами акти купівлі-продажу електричної енергії у цей період є нікчемними правочинами, позаяк місцем провадження господарської діяльності позивача з виробництва електричної енергії є місто Берислав, Бериславського району, Херсонської області, яке у період з 09.03.2022 по 11.11.2022 було окуповане. 
У відповідь на доводи відповідача про те, що позивач з березня по серпень 2022 року не мав права здійснювати господарську діяльність з виробництва електричної енергії та передавати її лініями електропередач відповідачу, позивач зазначив, що його місцезнаходження з 22.12.2018 було зареєстровано у місті Києві, тому на нього не розповсюджується заборона передбачена статтею 13 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Також позивач зауважує, що він не здійснює передачу електричної енергії, а виробляє її та відпускає в точці комерційного обліку в місці розмежування балансової належності. При цьому фактичне отримання електричної енергії підтверджується актами купівлі-продажу електричної енергії та даними системи управління ринком, що підтверджує надходження електричної енергії до об`єднаної енергомережі України.
Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 4 Закону України «Про ринок електричної енергії» (тут і надалі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладається, зокрема, двосторонній договір купівлі-продажу електричної енергії (двосторонній договір).
Двосторонній договір - це договір купівлі-продажу електричної енергії, укладений між двома учасниками ринку поза організованими сегментами ринку, крім договору постачання електричної енергії споживачу (пункт 17 частини 1 статті 1 Закону України «Про ринок електричної енергії).
Згідно з частиною 1 статті 66 Закону України «Про ринок електричної енергії» купівлю-продаж електричної енергії за двосторонніми договорами здійснюють виробники, електропостачальники, оператор системи передачі, оператори систем розподілу, трейдери, гарантований покупець та споживачі.
Відповідно до частин 2, 3 статті 65 Закону України «Про ринок електричної енергії» гарантований покупець зобов`язаний купувати у суб`єктів господарювання, яким встановлено «зелений» тариф, або у суб`єктів господарювання, які за результатами аукціону набули право на підтримку, всю відпущену електричну енергію, вироблену на об`єктах електроенергетики з альтернативних джерел енергії (а з використанням гідроенергії - вироблену лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), за встановленим їм «зеленим» тарифом, аукціонною ціною з урахуванням надбавки до нього/неї протягом всього строку застосування «зеленого» тарифу або строку дії підтримки, якщо такі суб`єкти господарювання входять до складу балансуючої групи гарантованого покупця. При цьому у кожному розрахунковому періоді (місяці) обсяг відпуску електричної енергії, виробленої на об`єкті електроенергетики з альтернативних джерел енергії (а з використанням гідроенергії - лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), визначається за вирахуванням обсягу витрат електричної енергії на власні потреби в електричній енергії відповідного об`єкта електроенергетики згідно з показниками приладів обліку на власні потреби. Купівля-продаж такої електричної енергії за «зеленим» тарифом з урахуванням надбавки до нього здійснюється на підставі двостороннього договору між виробником або споживачем, якому встановлено «зелений» тариф, та гарантованим покупцем. Такий договір укладається на підставі типового договору купівлі-продажу електричної енергії за «зеленим» тарифом. Типова форма договору купівлі-продажу електричної енергії за «зеленим» тарифом затверджується Регулятором.
Водночас частиною 6 статті 65 Закону України «Про ринок електричної енергії» встановлено, що порядок купівлі гарантованим покупцем електричної енергії за «зеленим» тарифом та за аукціонною ціною, правила функціонування балансуючої групи гарантованого покупця визначаються порядком купівлі гарантованим покупцем електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел енергії, що затверджується Регулятором.
Так, постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 26.04.2019 № 641 затверджено Порядок купівлі гарантованим покупцем електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел енергії (далі - Порядок), відповідно до пункту 10.1 якого (тут і надалі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до 15 числа (включно) розрахункового місяця гарантований покупець здійснює оплату платежу продавцям із забезпеченням їм пропорційної оплати відповідно до оперативних даних щодо обсягу товарної продукції, наданої АКО, підписаної КЕП уповноваженої особи, за перші 10 днів розрахункового місяця, що визначається відповідно до обсягів відпуску електричної енергії генеруючими одиницями продавця, що визначені відповідно до пунктів 8.7 та 8.8 глави 8 цього Порядку, з урахуванням авансових платежів та заборгованості продавця перед гарантованим покупцем за спожиту електричну енергію. До 25 числа (включно) розрахункового місяця гарантований покупець здійснює оплату платежу продавцям із забезпеченням їм пропорційної оплати відповідно до оперативних даних щодо обсягу товарної продукції, наданої АКО, підписаної КЕП уповноваженої особи, за перші 20 днів розрахункового місяця, що визначається відповідно до обсягів відпуску електричної енергії генеруючими одиницями продавця, що визначені відповідно до пунктів 8.7 та 8.8 глави 8 цього Порядку, з урахуванням авансових платежів та заборгованості продавця перед гарантованим покупцем за спожиту електричну енергію.
Згідно з пунктом 10.4 Порядку після отримання від продавця акта купівлі-продажу протягом трьох робочих днів з дати оприлюднення рішення Регулятора щодо затвердження розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці, гарантований покупець здійснює остаточний розрахунок з продавцем із забезпеченням йому 100 % оплати відпущеної електричної енергії попереднього розрахункового періоду (місяця) з урахуванням авансових платежів. У разі необхідності оплати продавцем спожитої електричної енергії продавець здійснює таку оплату протягом двох робочих днів з дати отримання від гарантованого покупця підписаного КЕП уповноваженої особи акта купівлі-продажу.
Судом встановлено, що відповідно до умов Договору у період з лютого по жовтень 2022 року позивачем було відпущено електричну енергію:
у лютому 2022 року на суму 2 052 866,44 грн відповідно до акта купівлі-продажу електроенергії від 28.02.2022;
у березні 2022 року на суму 3 181 703,62 грн відповідно до акта купівлі-продажу електроенергії від 31.03.2022;
у квітні 2022 року на суму 1 367 862,31 грн відповідно до акта купівлі-продажу електроенергії від 30.04.2022;
у травні 2022 року на суму 1 864 329,95 грн відповідно до акта купівлі-продажу електроенергії від 31.05.2022;
у червні 2022 року на суму 1 853 081,42 грн відповідно до акта купівлі-продажу електроенергії від 30.06.2022;
у липні 2022 року на суму 2 014 236,96 грн відповідно до акта купівлі-продажу електроенергії від 31.07.2022 з урахуванням акта коригування від 16.05.2024;
у серпні 2022 року на суму 1 451 978,59 грн відповідно до акта купівлі-продажу електроенергії від 31.08.2022 з урахуванням акта коригування від 17.05.2024;
у вересні 2022 року на суму 1 207 806,36 грн відповідно до акта купівлі-продажу електроенергії від 30.09.2022 з урахуванням акта коригування від 30.04.2024;
у жовтні 2022 року на суму 1 517 669,52 грн відповідно до акта купівлі-продажу електроенергії від 31.10.2022.
Крім того, як свідчать обставини справи, Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг було прийнято постанову від 03.11.2023 № 2057 «Про встановлення на 2 квартал 2022 року «зелених» тарифів на електричну енергію та надбавки до «зелених» тарифів за дотримання рівня використання обладнання українського виробництва для суб`єктів господарювання», якою позивачу було установлено «зелений» тариф на ІІ квартал (квітень - червень) 2022 року на рівні 420,25 коп/кВт*год без ПДВ.
При цьому сторони актів коригування у період з квітня по червень 2022 року у зв`язку із зміною ставки «зеленого» тарифу не укладали.
Суд враховує, що позивач самостійно склав та надіслав відповідачеві акт коригування від 15.05.2025 до акту купівлі-продажу електроенергії за квітень 2022 року від 30.04.2022 на суму 94 733,76 грн, акт коригування від 15.05.2025 до акту купівлі-продажу електроенергії за травень 2022 року від 31.05.2022 на суму 129 117,53 грн та акт коригування від 15.05.2025 до акту купівлі-продажу електроенергії за червень 2022 року від 30.06.2022 на суму 128 338,49 грн. Проте докази їх підписання відповідачем в матеріалах справи відсутні.
Заперечуючи проти розміру вартості електричної енергії, визначеної позивачем з урахуванням вказаних актів коригування, відповідач у відзиві стверджує, що позивач свавільно перейняв повноваження Регулятора та самостійно визначив ставку «зеленого» тарифу.
В оцінці цих доводів суд звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 06.03.2025 у справі № 910/7945/22, у якій зазначено, що ставка «зеленого» тарифу підлягає перегляду щоквартально - такий перегляд ставки є аспектом гарантованої державою підтримки електроенергетики iз альтернативних джерел.
Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг вiд 30.08.2019 № 1817 затверджено Порядок встановлення, перегляду та припинення дії «зеленого» тарифу на електричну енергію для суб`єктів господарської діяльності, споживачів електричної енергії, у тому числі енергетичних кооперативів, та приватних домогосподарств, генеруючі установки яких виробляють електричну енергію з альтернативних джерел енергії (далi - Порядок № 1817), у якому встановлено формулу перерахунку «зеленого» тарифу. Метою Порядку № 1817 є прозорiсть цiноутворення та загальнодоступність показників, з яких вираховується «зелений» тариф.
Вiдповiдно до пункту 1.5 Порядку № 1817 «зелений» тариф для суб`єктiв господарювання, споживачiв електричної енергiї встановлюється на квартал та розраховується шляхом множення фiксованого мiнiмального розмiру «зеленого» тарифу (пункт 1.4) на середнiй курс гривнi до євро за останнi 30 календарних днiв, що передують датi останнього у попередньому кварталi засiдання Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.
Таким чином, при визначеннi вартостi електричної енергiї у спiрний перiод необхiдно виходити iз застосування норм Закону України «Про альтернативнi джерела енергiї», згiдно з якими оплата вартостi електричної енергiї не може проводитись iз розрахунку ставки, що є нижчою нiж фiксований мiнiмальний розмiр «зеленого» тарифу, перерахований щоквартально вiдповiдно до вимог статті 9-1 Закону України «Про альтернативнi джерела енергiї». В iншому випадку порушуються майновi права виробника електричної енергiї.
Гарантований покупець взяв на себе обов`язок дотримуватися вищевказаних вимог Закону України «Про альтернативнi джерела енергiї», вступаючи у правовiдносини iз позивачем, що зафіксовано у пункті 2.1 договору.
30.12.2021 Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг прийнято постанову № 3024 «Про встановлення «зелених» тарифiв на електричну енергiю та надбавки до «зелених» тарифiв за дотримання рiвня використання обладнання українського виробництва для суб`єктiв господарювання», вiдповiдно до пункту 1 якої установлено «зелені» тарифи на електричну енергію, вироблену суб`єктами господарювання на об`єктах електроенергетики, що використовують альтернативні джерела енергії, та надбавки до «зелених» тарифів за дотримання рівня використання обладнання українського виробництва згідно з додатком. Ця постанова набрала чинностi з 01.01.2022.
31.03.2022 Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг прийнято постанову № 363 «Про внесення змiн до деяких постанов НКРЕКП», відповідно до пункту 1 якої внесено змiни до пункту 3 постанови НКРЕКП вiд 30.12.2021 № 3024 продовживши дiю постанови вiд 30.12.2021 № 3024 до останнього дня кварталу в якому буде припинена або скасована дiя воєнного стану.
Таким чином, Регулятор шляхом прийняття постанови № 363 вiд 31.03.2022 фактично зупинив процедуру щоквартального перегляду «зеленого» тарифу, яка прямо передбачена статтею 9-1 Закону України «Про альтернативнi джерела енергії».
Законнiсть постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 363 вiд 31.03.2022 була предметом розгляду у справах № 640/13467/22 та № 500/3045/22.
У цих справах Касаційний адмiнiстративний суд у складі Верховного Суду дiйшов висновку про те, що в силу положень статті 9-1 Закону України «Про альтернативнi джерела енергiї» НКРЕКП було зобов`язано щоквартально переглядати ставки «зеленого» тарифу. А прийняття НКРЕКП постанови № 363 вiд 31.03.2022 є бездiяльнiстю органу, що не може бути причиною обмеження майнових прав виробникiв електричної енергiї на отримання належного в силу прямої норми закону розмiру оплати за продану електроенергiю.
У зв`язку з цим, у тому числі на виконання судових рішень у справах № 640/13467/22 та № 500/3045/22, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг прийняла постанову № 2057 вiд 03.11.2023 «Про встановлення на 2 квартал 2022 року «зелених» тарифів на електричну енергію та надбавки до «зелених» тарифів за дотримання рівня використання обладнання українського виробництва для суб`єктів господарювання», тобто цією постановою врегульовані правовідносини, які виникли до набрання нею чинності.
З огляду на викладене, немає підстав стверджувати, що позивач при розрахунку суми основного боргу застосував неправильну та/або завищену ставку «зеленого» тарифу, адже за висновками Верховного Суду, викладеними у справах № 640/13467/22 та № 500/3045/22 пункт 1 постанови № 363 не відповідав положенням ні статті 9-1 Закону України «Про альтернативні джерела енергії», ні Порядку № 1817, а строк дії тарифу, встановлений постановою № 3024 діяв до 31.03.2022 включно.
Варто зазначити, що обсяг відпущеної електричної енергії у період з квітня по червень 2022 року зафіксовано в підписаних обома сторонами актах купівлі-продажу електроенергії, а в складених позивачем актах коригування була змінена лише ціна відповідно до ставки «зеленого» тарифу, визначеного Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг у постанові № 2057 вiд 03.11.2023.
Суд також відзначає певну непослідовність дій відповідача, оскільки акти коригування за ІІІ квартал 2022 року у зв`язку із зміною ставки «зеленого» тарифу на підставі постанови НКРЕКП № 2058 вiд 03.11.2023 він підписав на відміну від актів коригування за ІІ квартал того ж року, хоча постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, що зумовлювали коригування ціни відпущеної електричної енергії у ІІ та ІІІ кварталах 2022 року були прийняті в один день.
Таким чином загальна вартість відпущеної позивачем у період з лютого по жовтень 2022 року електричної енергії склала 16 863 724,95 грн, що включає суми коригувань за відповідні розрахункові періоди ІІ кварталу 2022 року на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2057 від 03.11.2023.
Щодо застосування до спірних правовідносин положень статей 13, 13-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», суд зазначає наступне.
Частина 1 статті 13 та частина 1 статті 13-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» містять аналогічні за змістом гіпотези (елемент правової норми, в якій зазначаються умови, обставини, з настанням котрих можна або необхідно здійснювати її диспозицію), які визначають, що положення цієї статті застосовуються до тимчасово окупованої території, передбаченої пунктами 1 і 2 частини першої статті 3 цього Закону, надр під територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 частини першої статті 3 цього Закону, і повітряного простору над цими територіями. В умовах воєнного стану рішенням Кабінету Міністрів України положення цієї статті можуть бути поширені на тимчасово окуповані території, передбачені пунктом 3 частини першої статті 3 цього Закону, надра під територіями, зазначеними у пункті 3 частини першої статті 3 цього Закону, і повітряний простір над цими територіями.
Тобто, відповідні статті безспірно застосовуються до тимчасово окупованих територій визначених в пунктах 1 та 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», а відносно тимчасово окупованих територій визначених пунктом 3 частини 1 статті 3 цього Закону у випадку наявності рішення Кабінету Міністрів України щодо поширення дій статей 13 та 13-1 цього Закону на відповідні території.
Згідно з частиною 1 статті 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається:
1) сухопутна територія тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України, водні об`єкти або їх частини, що знаходяться на цих територіях;
2) внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, внутрішні морські води, прилеглі до сухопутної території інших тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України;
3) інша сухопутна територія України, внутрішні морські води і територіальне море України, визнані в умовах воєнного стану тимчасово окупованими у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку;
4) надра під територіями, зазначеними у пунктах 1, 2 і 3 цієї частини, і повітряний простір над цими територіями.
Частиною 2 статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлено, що датою початку тимчасової окупації Російською Федерацією окремих територій України є 19 лютого 2014 року. Окремі об`єкти нафтогазовидобування в межах континентального шельфу України є окупованими Російською Федерацією з 19 лютого 2014 року. Перелік таких об`єктів визначається Кабінетом Міністрів України. Автономна Республіка Крим та місто Севастополь є тимчасово окупованими Російською Федерацією з 20 лютого 2014 року. Окремі території України, що входять до складу Донецької та Луганської областей, є окупованими Російською Федерацією (у тому числі окупаційною адміністрацією Російської Федерації) починаючи з 7 квітня 2014 року. Межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях з цієї дати, визначено Президентом України за поданням Міністерства оборони України, підготовленим на основі пропозицій Генерального штабу Збройних Сил України
Частиною 3 цієї ж статті встановлено, що дата початку і дата завершення тимчасової окупації територій, передбачених пунктом 3 частини першої статті 3 цього Закону, визначаються у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку.
У відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 06.12.2022 № 1364 «Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», що була прийнята на виконання вимог частини 3 статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією (далі - перелік), затверджується Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій за формою згідно з додатком за погодженням з Міністерством оборони на підставі пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій.
На виконання вищезазначеної постанови наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, в якому чітко визначено території, де ведуться (велися) бойові дії та тимчасово окуповані території, тобто ті території, які відносяться до територій визначених в пункті 3 частини 1 статті 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», до яких належить й територія Бериславської міської територіальної громади Херсонської області, що була тимчасово окупованою у період з 09.03.2022 по 11.11.2022.
Тобто, в підпунктах 1 та 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» мова йде про території, що були окуповані до введення воєнного стану, а саме територію Автономної Республіки Крим та міста Севастополь, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях, в той же час території окуповані після 24.02.2022 відносяться до пункту 3 частини 1 статті 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» в тому числі і територія Херсонської області, де знаходиться генеруюча одиниця позивача.
Тому для застосування положень статей 13 та 13-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» до вищенаведеної території необхідна сукупність ряду юридичних фактів, визначених у абзаці 2 частини 1 статті 13 та абзаці 2 частини 1 статті 13-1 цього Закону, а саме (1) факт тимчасової окупації та (2) поширення рішенням Кабінету Міністрів України положень статей 13, 13-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окуповані території, передбачені пунктом 3 частини 1 статті 3 цього Закону.
Проте на сьогоднішній день будь-якого рішення Кабінету Міністрів України щодо поширення дії відповідних статей на територію Херсонської області немає, а тому положення статей 13 та 13-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на територію Херсонської області не застосовується, відтак здійснення позивачем господарської діяльності щодо виробництва електричної енергії на території Бериславської міської територіальної громади Херсонської області у період тимчасової окупації цієї території є правомірними в розумінні зазначеного Закону.
При цьому варто зазначити, що зі змісту частини 2 статті 13 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» слідує, що заборона здійснення господарської діяльності та нікчемність правочинів стосується лише суб`єктів господарювання, місцезнаходженням яких є тимчасово окупована територія. Натомість місцезнаходження позивача було зареєстровано у місті Києві, що вказує на непоширення вказаної заборони на позивача та, як наслідок, нікчемність вчинених ним правочинів.
Крім того, суд вважає за необхідне зауважити, що за визначенням, наведеним у пункті 1.1.2 глави 1.1 розділу І Правил ринку, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 307 від 14.03.2018 (у редакції постанови від 24.06.2019 № 1168), відпуск - електрична енергія, що надійшла в систему передачі або в систему розподілу через точку комерційного обліку учасника ринку та/або учасника роздрібного ринку, та/або обсяг номінованої потужності на відповідний розрахунковий період з метою імпорту та обсяг електричної енергії на відповідний розрахунковий період з метою отримання аварійної допомоги в енергосистему України, узгоджений з ОСП суміжної країни.
Тобто, відпущеною електричною енергією є електрична енергія, що надійшла в мережі або оператора систем розподілу, яким на території Херсонської області є Акціонерне товариство «Херсонобленерго» або оператора систем передач, яким є Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго».
Додатком № 1 до Договору є Перелік місць встановлення приладів та систем розрахункового обліку, у якому визначено, зокрема, таке:
- найменування отримувача електроенергії: Акціонерне товариство «Херсонобленерго»;
- найменування електростанції: Наземна фотоелектрична сонячна електростанція «Таванська 1»;
- найменування точки надходження електроенергії: комірка № 12, 1 с.ш. 10 кВ, ПС «Бериславська» 150/35/10 кВ.
Додатком № 3 до Договору є Акт розмежування балансової належності електричних мереж, згідно з яким межа балансової належності та експлуатаційної відповідальності між Акціонерним товариством «Херсонобленерго» і позивачем встановлюється на кабельних наконечниках КЛ-10 кВ в комірці № 12 1 с.ш. 10 кВ ПС «Бериславська» 150/35/10 кВ. Акціонерне товариство «Херсонобленерго» несе відповідальність за ПС «Бериславська» 150/35/10 кВ, а позивач несе відповідальність за обладнання наземної фотоелектричної сонячної електростанції «Таванська 1», КРПЗ 10 кВ, КЛ-10 кВ до межі балансової належності та експлуатаційної відповідальності.
Отже позивач виробляв електричну енергію та постачав її у точку комерційного обліку, натомість за подальше переміщення електричної енергії лініями електропередач позивач не відповідає.
З урахуванням викладеного, суд погоджується із позивачем в тім, що він не здійснював переміщення електричної енергії лініями електропередач з тимчасово окупованої території на іншу територію України та/або з іншої території України на тимчасово окуповану територію, що підпадає під заборону, запроваджену статтею 13-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». 
За викладеного, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду від 07.03.2024 у справі № 910/9680/23 та об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2025 у справі № 908/1162/23, є не релевантними до встановлених судом обставин справи № 910/11482/25, оскільки у них йдеться про діяльність, яка підпадає під ознаки, наведені в статтях 13, 13-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».
Крім того Верховний Суд у цих постановах дійшов висновку про поширення положень статей 13, 13-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на території, тимчасово окуповані в період воєнного стану, лише з огляду на загальновідомий факт окупації таких територій за відсутності відповідного рішення Кабінету Міністрів України [про визнання певної частини території України тимчасово окупованою].
Водночас, на переконання суду, визначальним для поширення положень статей 13, 13-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на території, тимчасово окуповані в період воєнного стану, є рішення Кабінету Міністрів України про поширення положень цих статей на такі території, про що законодавець чітко вказав у абзаці 2 частини 1 статті 13, абзаці 2 частини 1 статті 13-1 цього Закону, якого Уряд не ухвалив.
Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 01.04.2026 у справі № 280/5808/23.
Більше того, матеріалами справи підтверджено, що електрична енергія надходила до мереж Акціонерного товариства «Херсонобленерго» через точку комерційного обліку, що підтверджується підписаними сторонами актами купівлі-продажу електроенергії. Дані, на підставі яких сформовані відповідні акти та здійснена їх часткова оплата, були сертифіковані адміністратором комерційного обліку (НЕК «Укренерго»), доказів на підтвердження проведення коригувань обсягів відпуску у зв`язку із роботою об`єкта позивача в не синхронному режимі з ОЕС України відповідач не надав, а тому підписані сторонами акти є належними доказами на підтвердження постачання електроенергії. Ці обставини не спростовані жодними доказами, відповідно електрична енергія, що була вироблена на електростанції позивача, є такою, що відпущена в електричну мережу та отримана відповідачем.
Джерелом коштів, якими гарантований покупець здійснює оплати виробникам електричної енергії за «зеленим» тарифом, є кошти, які ОСП (НЕК «Укренерго») сплачує гарантованому покупцю за послугу із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел за розрахунковий місяць. Зазначений механізм розрахунку відображений в главі 12 Порядку.
Так, відповідно до пункту 12.5 Порядку ОСП протягом двох робочих днів з дати оприлюднення рішення Регулятора щодо затвердження розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці, здійснює остаточний розрахунок із гарантованим покупцем із забезпеченням йому 100 % оплати фактично наданої послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел за розрахунковий місяць відповідно до розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, затвердженої Регулятором, з урахуванням попередньо сплачених авансових платежів.
Тобто, за загальним правилом, гарантований покупець здійснює оплати виробникам електричної енергії за «зеленим» тарифом, в тому числі й позивачу, в 3 етапи, попередньо отримавши кошти від ОСП (НЕК «Укренерго»):
- до 15 числа розрахункового місяця (абз. 1 пункту 10.1 Порядку),
- до 25 числа розрахункового місяця (абз. 2 пункту 10.1 Порядку),
- протягом трьох робочих днів з дати оприлюднення рішення Регулятора (Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг) щодо затвердження розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці (пункт 10.4 Порядку).
Суд враховує, що Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, який затверджено Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, в Україні з 24.02.2022 введено воєнний стан, який діє і на момент розгляду даної справи.
У зв`язку із введенням воєнного стану в Україні, з урахуванням вимог частини 8 статті 16 Закону України «Про ринок електричної енергії», Міністерством енергетики України в межах повноважень, передбачених пунктом 8 Положення № 507, видано накази від 28.03.2022 № 140 (втратив чинність на підставі наказу від 05.07.2022 № 221) та від 15.06.2022 № 206 (втратив чинність на підставі наказу від 01.04.2024 № 136).
Відповідно до Наказу № 140 ДП «Гарантований покупець» з дати набрання чинності цим наказом на період дії воєнного стану в Україні з коштів, що наявні на поточному рахунку та надходять від продажу електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел енергії, забезпечує перерахування коштів на сплату авансових платежів за придбану електричну енергію, вироблену з альтернативних джерел енергії, виробникам електричної енергії з альтернативних джерел енергії, що мають договірні відносини з ДП «Гарантований покупець», із дотриманням Порядку № 641.
Наказом № 206 встановлено, що ДП «Гарантований покупець» на період дії воєнного стану в Україні з коштів, що наявні на поточному рахунку та надходять від продажу електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел енергії, забезпечує перерахування коштів на сплату платежів за придбану електричну енергію, вироблену з альтернативних джерел енергії, виробникам електричної енергії з альтернативних джерел енергії, що мають договірні відносини з ДП «Гарантований покупець», із дотриманням вимог Порядку № 641.
Верховний Суд у постановах від 21.03.2024 у справі № 910/6185/23, від 11.04.2024 у справі № 910/9100/22, здійснивши аналіз змісту Наказів № 140 та № 206, вказав таке:
- мова йде про розподіл грошових коштів на оплату авансових платежів виробникам з альтернативних джерел енергії, що мають договірні відносини з ДП «Гарантований покупець»;
- накази не звільняють ДП «Гарантований покупець» від повної оплати придбаного товару;
- накази не змінюють обов`язку ДП «Гарантований покупець» здійснити остаточний розрахунок з продавцем із забезпеченням йому 100 % оплати відпущеної електричної енергії попереднього розрахункового періоду (місяця) з урахуванням авансових платежів протягом трьох робочих днів з дати оприлюднення рішення НКРЕКП щодо затвердження розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці;
- на час воєнного стану на ДП «Гарантований покупець» було покладено обов`язок пропорційного розрахунку з виробниками електричної енергії з альтернативних джерел з урахуванням коштів, що наявні на його поточному рахунку, та надходять від продажу електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел енергії.
Слід відзначити і те, що об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 21.06.2024 у справі № 910/4439/23 погодилась із наведеними висновками суду касаційної інстанції і додатково зазначила, що метою Наказів № 140 та № 206 визначено забезпечення безпеки постачання електричної енергії споживачам та уникнення ризиків призупинення діяльності виробників електричної енергії з альтернативних джерел енергії в умовах воєнного стану.
Отже, Міністерство енергетики України змінило відсоткове співвідношення розподілу коштів між виробниками за «зеленим» тарифом з метою збереження можливості для всіх виробників здійснювати виробництво електричної енергії з альтернативних джерел. Обов`язок розподілу було покладено на ДП «Гарантований покупець» у залежності від коштів, що наявні на його поточному рахунку, та надходять від продажу електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел енергії.
В свою чергу, надаючи правову оцінку змісту вказаних наказів, об`єднана палата висновує, що наказ Міністерства енергетики України від 15.06.2022 № 206 «Про розрахунок з виробниками за «зеленим тарифом», як і попередній наказ Міністерства енергетики України від 28.03.2022 № 140 «Про розрахунки на ринку електричної енергії» ніяким чином не обмежує право позивача як виробника електричної енергії за «зеленим» тарифом на отримання повної вартості проданої електричної енергії, встановленої укладеним сторонами в справі договором, а також не змінює терміни виникнення та виконання грошових зобов`язань гарантованого покупця щодо проведення остаточних розрахунків за договором та згідно з пунктом 10.4 Порядку № 641.
Разом з цим об`єднана палата наголошує на тому, що у відносинах між гарантованим покупцем та виробниками електричної енергії за «зеленим» тарифом, які виникли у період до введення воєнного стану в України та до прийняття Міністерством енергетики України Наказів № 140 та № 206, а також у правовідносинах, які виникли під час дії воєнного стану в Україні (особливого періоду у розумінні положень статті 16 Закону України «Про ринок електричної енергії») строк виконання грошового зобов`язання гарантованого покупця у розмірі 100 % оплати за поставлену електричну енергію за «зеленим» тарифом визначається виключно згідно з умовами двостороннього договору та Порядку № 641, при цьому розмір коштів, що підлягають сплаті за поставлену електричну енергії, має обраховуватися з урахуванням положень, викладених у Наказах № 140 та № 206.
Отже, з огляду на наведене вище у своїй сукупності, ураховуючи, що положення Наказів № 140 та № 206 не змінюють порядок та строки розрахунків за придбану електричну енергію відповідно до умов Договору та Порядку, суд вважає помилковими доводи відповідача про відсутність у нього обов`язку із повного виконання грошового зобов`язання - оплати у розмірі 100 % вартості за поставлену електроенергію за «зеленим» тарифом.
У пункті 2.5 Договору міститься відсильна норма, відповідно до якої вартість електричної енергії, купленої гарантованим покупцем у виробників за «зеленим» тарифом у розрахунковому місяці, визначається відповідно до глави 10 Порядку № 641 на підставі тарифів, встановлених НКРЕКП для кожної генеруючої одиниці за «зеленим» тарифом.
Отже, строк остаточного розрахунку за електричну енергію відповідного періоду, сторони, в тому числі керуючись і принципом свободи договору, визначили з вказівкою на подію, яка має неминуче настати (затвердження вартості послуги НКРЕКП) з посиланням на пункт 10.4 Порядку № 641.
Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Як встановлено судом, постанова НКРЕКП від 09.09.2022 № 1117 була оприлюднена на офіційному веб-сайті Регулятора 12.09.2022, постанова НКРЕКП від 20.09.2022 № 1190 - 21.09.2022, постанова НКРЕКП від 14.03.2023 № 473 - 15.03.2023, постанова НКРЕКП від 15.05.2024 № 946 - 16.05.2024, тому остаточний розрахунок із позивачем із забезпечення йому 100% оплати відпущеної електричної енергії за період з лютого по червень 2022 року повинен був бути здійснений відповідачем у строк до 15.09.2022 включно, за липень 2022 року - до 26.09.2022, за серпень 2022 року - до 20.03.2023, а за період з вересня по жовтень 2022 року - до 21.05.2024 включно.
За приписом частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 1 статті 525 Цивільного кодексу України).
Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Судом встановлено, що за відпущену електричну енергію у лютому 2022 року відповідач сплатив позивачу 1 674 991,67 грн; у березні 2022 року - 549 915,08 грн; у квітні 2022 року - 675 252,25 грн; у травні 2022 року - 322 224,60 грн; у червні 2022 року - 465 175,29 грн; у липні 2022 року - 639 121,33 грн; у серпні 2022 року - 705 362,15 грн; у вересні 2022 року - 782 109,11 грн, у жовтні 2022 року - 1 236 694,61 грн.
В контексті доводів відповідача про необхідність зменшення заборгованості відповідача за Договором на суму боргу позивача перед відповідачем за договором про участь у балансуючій групі гарантованого покупця № 1408/07/24 від 26.01.2024 у сумі 3 948 331,07 грн, суд зазначає таке.
Підпунктом 11 пункту 1 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 25.02.2022 № 332 «Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану» передбачено, що на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування гарантований покупець має право зменшити рівень розрахунків із продавцем за «зеленим» тарифом на суму неоплаченої частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії та вартості відхилення.
Між тим, зазначена постанова не визначає особливого порядку реалізації права гарантованого покупця зменшити рівень розрахунків із продавцем за «зеленим» тарифом у разі наявності боргу останнього, зокрема шляхом їх автоматичного взаємозаліку, тому, зважаючи на те, що як право вимоги позивача як продавця за «зеленим» тарифом, так і право вимоги гарантованого покупця є однорідними (грошовими), припинення зазначених зобов`язань зарахуванням має здійснюватися в загальному порядку.
За приписами статті 601 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.
Отже, відповідач зобов`язаний був вчинити дії на реалізацію свого права зменшення розрахунків, зокрема повідомити позивача, відобразити відповідні зменшення в обліку та актах звірки, провести зарахування однорідних вимог за правилами статті 601 Цивільного кодексу України. Тобто відповідач мав чітко визначити, щодо яких саме сум (за які періоди) ним реалізовано право на зменшення рівня розрахунків, що мало б наслідком припинення відповідного зобов`язання відповідача перед позивачем на суму зарахування. 
Натомість в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач звертався до позивача із відповідною заявою про припинення зобов`язання відповідача з оплати боргу за Договором у спірні періоди на суму боргу позивача за договором про участь у балансуючій групі гарантованого покупця № 1408/07/24 від 26.01.2024, що дає підстави для висновку про те, що відповідач своїм правом зменшити рівень розрахунків фактично не скористався.
Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 24.09.2025 у справі № 910/5971/24.
При цьому суд зауважує, що наявність права відповідача зменшити рівень розрахунків із продавцем за «зеленим» тарифом на суму неоплаченої частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії та вартості відхилення не звільняє відповідача від обов`язку здійснити повну оплату придбаної електричної енергії за Договором.
З огляду на викладене, оскільки невиконання грошових зобов`язань відповідачем підтверджується матеріалами справи, доказів сплати боргу в повному обсязі відповідач не надав, позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 9 806 460,36 грн визнається судом обґрунтованою.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).
Відповідно до частин 1, 2 статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів (частина 1 статті 617 Цивільного кодексу України).
За таких підстав суд зауважує, що чинним законодавством, за певних умов, передбачена можливість звільнення боржника від відповідальності, проте ніяк не від виконання зобов`язання в цілому. 
У пункті 1 частини 1 статті 263 Цивільного кодексу України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.
Згідно зі статтею 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати України» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.
За визначенням, наведеним у пп. 3.1.1 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженому рішенням президії ТПП України від 15.07.2014 № 40(3) форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (Force Majeure) - це надзвичайні та невідворотні обставини, які об`єктивно впливають на виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків за законодавчими і іншими нормативними актами, дію яких неможливо було передбачити та дія яких унеможливлює їх виконання протягом певного періоду часу.
Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків. Непереборна сила (форс-мажорна обставина) повинна мати ознаки надзвичайності і невідворотності.
За загальним правилом, неможливість виконати зобов`язання внаслідок дії обставин непереборної сили відповідно до вимог законодавства є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.
При цьому, сторона, яка не виконує зобов`язання, повинна довести існування конкретних обставин, які мають непереборний характер і які унеможливили виконання зобов`язання. І кожен такий випадок має оцінюватись судом незалежно від наявності засвідчених компетентним органом обставин непереборної сили.
Верховний Суд у постанові від 25.01.2022 в справі № 904/3886/21 зазначив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер, а зацікавленій стороні необхідно довести (1) факт їх виникнення; (2) те, що обставини є форс-мажорними (3) для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд й у постанові від 16.07.2019 в справі № 917/1053/18, зазначивши, що лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили та надання підтверджуючих доказів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.
Верховний Суд у постанові від 07.06.2023 у справі № 906/540/22 зазначив, що лист ТПП від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1, на який посилається відповідач, не є безумовною підставою вважати, що форс-мажорні обставини настали для всіх без виключення суб`єктів. Кожен суб`єкт, який в силу певних обставин не може виконати свої зобов`язання за окремо визначеним договором, має доводити наявність в нього форс-мажорних обставин.
Вказаний лист носить загальний інформаційний характер та є лише одним із документів, необхідних для доведення форс-мажору та припинення відповідальності за невиконані зобов`язання під час дії обставин форс-мажору, які стороні потрібно довести під час судового спору, оскільки констатує абстрактний факт без доведення причинно-наслідкового зв`язку у конкретному зобов`язанні. Неможливість виконання договірних зобов`язань особа повинна підтверджувати документально в залежності від її дійсних обставин, що унеможливлюють виконання на підставі вимог законодавства.
Форс-мажорні обставини засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору та/чи за іншим зобов`язанням/обов`язком, зважаючи на законодавчі чи інші нормативні акти, виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.
Суд наголошує, що звернення суб`єктів господарської діяльності до ТПП за отриманням сертифіката для засвідчення форс-мажорних обставин є правом, а не обов`язком, але сертифікат є належним доказом засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відповідно до законодавства України.
Отже, з метою засвідчення дії форс-мажорних обставин відповідач мав звернутися у встановленому законом порядку до ТПП, де пройти процедуру засвідчення форс-мажору згідно з регламентом ТПП.
Однак, відповідач відповідного сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) щодо неможливості виконання ним зобов`язань з оплати купленої електричної енергії за Договором суду не надав.
Окрім цього, будь-яких доказів звернення до позивача відповідно до умов пункту 5.4 Договору із повідомленням про неможливість виконання зобов`язань за Договором у частині оплати купленої електричної енергії відповідачем суду не надано.
Таким чином, посилання відповідача на обставини непереборної сили є необґрунтованим.
Відповідно до частин 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Враховуючи викладене в сукупності, зважаючи на зміст позовних вимог, обставини, встановлені під час розгляду справи, суд встановив обґрунтованість заявленого позову, у зв`язку з чим наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 9 806 460,36 грн.
Витрати по сплаті судового збору за подання позову в розмірі 117 677,52 грн покладаються на відповідача у відповідності до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, оскільки позов підлягає задоволенню, а переплата в сумі 0,01 грн може бути повернута позивачу в порядку статті 7 Закону України «Про судовий збір».
Керуючись статтями 129, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.
2. Стягнути з Державного підприємства «Гарантований покупець» (вул.Симона Петлюри, буд.27, м.Київ, 01032; ідентифікаційний код 43068454) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Тавань Солар 1» (вул.Митрополита Василя Липківського, буд.18, м.Київ, 03035; ідентифікаційний код 40744292) заборгованість в розмірі 9 806 460 (дев`ять мільйонів вісімсот шість тисяч чотириста шістдесят) грн 36 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 117 677 (сто сімнадцять тисяч шістсот сімдесят сім) грн 52 коп.
3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13.04.2026.

Суддя Т.П. Капцова