номер провадження справи 5/208/25

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2026 Справа № 908/3646/25
м. Запоріжжя Запорізької області 

Господарський суд Запорізької області у складі: судді Проскурякова К.В., при секретарі судового засідання Шельбухової В.О., розглянувши матеріали справи

За позовом: Національного наукового центру “Харківський фізико-технічний інститут” (вул. Академічна, буд. 1, м. Харків, 61108; код ЄДРПОУ 14312223)
До відповідача: Акціонерного товариства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” (вул. Назарівська, буд. 3, м. Київ, 01032; код ЄДРПОУ 24584661) в особі філії “Відокремлений підрозділ “Запорізька атомна електрична станція” (вул. Промислова, буд. 133, м. Енергодар, Запорізька область, 71503)
про стягнення 437 467,79 грн.

Без виклику представників сторін
СУТЬ СПОРУ:

04.12.2025 через підсистему “Електронний суд” ЄСІКС до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Національного наукового центру “Харківський фізико-технічний інститут” до Акціонерного товариства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі філії “Відокремлений підрозділ “Запорізька атомна електрична станція” про стягнення 437 467,79 грн.
04.12.2025 автоматизованою системою документообігу Господарського суду Запорізької області здійснено автоматичний розподіл судової справи №908/3646/25 між суддями, справу №908/3646/25 розподілено судді Проскурякову К.В.
Ухвалою суду від 09.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №908/3646/25 в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без повідомлення (виклику) учасників справи, присвоєно справі номер провадження – 5/208/25 та вирішено розгляд справи по суті розпочати з 06.01.2026. 
09.02.2026 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Відповідно до ч. 3 ст. 222 ГПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Хід судового процесу фіксувався шляхом складання протоколу судового засідання, який долучений до матеріалів справи.
Згідно з ч. 13 ст. 8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Статтею 248 ГПК України визначено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Як вбачається з позовної заяви та вказано у відповіді від 01.01.2026 на відзив у цій справі заявлено вимоги про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 310 831,70 грн. за договором про надання послуг №171/22/48-121-04-22-11243 від 29.06.2022. Також у зв`язку з порушенням відповідачем грошового зобов`язання позивачем на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України нараховано інфляційні втрати в сумі 97 153,92 грн. та 3% річних в сумі 29 482,17 грн. На підставі викладеного, посилаючись на ст.ст. 525, 526, 610, 625 Цивільного кодексу України, позивач просить суд позов задовольнити.
В матеріалах справи містяться письмовий відзив АТ «НАЕК «Енергоатом» від 05.01.2026 на позовну заяву та письмові заперечення від 05.01.2026 щодо відповіді на відзив, в яких зазначено, що станом на дату подання відзиву, в Україні продовжений строк дії воєнного стану. Енергодарська міська територіальна громада Василівського району Запорізької області, в межах якої розташовані виробничі потужності відповідача, з 04.03.2022 перебуває у тимчасовій окупації. Даний спір у справі виник з приводу виконання договірних зобов`язань за договором про надання послуг № 171/22/48-121-04-22-11243, укладеним 29.06.2022 між позивачем та філією “ВП “Запорізька АЕС”, яка знаходиться на тимчасово окупованій території за адресою: м. Енергодар, вул. Промислова, 133. Отже, договір, що покладений у підставу позову, та за яким, за твердженням позивача, виникла заборгованість у сумі 310 831,70 грн., був підписаний сторонами коли місцезнаходженням ВП ЗАЕС та, відповідно, податковою адресою була та залишається тимчасово окупована територія України: місто Енергодар Запорізької області. Таким чином, договір про надання послуг № 171/22/48-121-04-22-11243 від 29.06.2022 у силу ч. 2 ст. 13 Закону України “Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України” є нікчемним. Тобто, розглядається з точки зору права як такий, що юридично не мав місця, не створив будь-яких правових наслідків, окрім тих, що пов`язані з його недійсністю. Нікчемний договір є недійсним разом з усіма його умовами та не створює для сторін зобов`язань, що у ньому закріплені. Позивач з липня по серпень 2022 року не мав права надавати будь-які послуги відповідачу, який зареєстрований на окупованій території та не мав права переміщувати послуги. Посилання позивача на підписаний акт №1 від 04.08.2022 та здійснену часткову оплату не спростовують висновку щодо нікчемності правочину. Враховуючи відсутність у позивача права на отримання заявлених до стягнення грошових коштів та відсутність у відповідача кореспондованого зобов`язання їх сплачувати, відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо стягнення 3 % річних та інфляційних нарахувань. Щодо наявності обставин, які ускладнюють виконання зобов`язання, Відповідача зазначив, що АТ “НАЕК “Енергоатом” належить до державного сектору економіки, діяльність якого спрямована на виробництво електроенергії та її реалізації у спосіб визначений законодавством України. Правовідносини між позивачем та відповідачем, які розглядаються у рамках справи № 908/3646/25, нерозривно пов`язані з об`єктами Запорізької АЕС, що забезпечували втрачені виробничі потужності та отримання значної частини доходу. Окупація Запорізької АЕС збройними формуваннями рф, пошкодження та руйнування інших активів НАЕК “Енергоатом” призвели до недовиробництва електричної енергії близько на 133,0 млн. МВт/год., зокрема філією “ВП ЗАЕС” – на 128,6 млн. МВт/год. Через скорочення обсягів виробництва електричної енергії недоотримана вигода відповідача становить близько 455,3 млрд. грн., у т.ч. через припинення виробництва електричної енергії філією “ВП ЗАЕС” – 441,3 млрд. грн. Орієнтовна вартість з відновлення об`єктів енергетичної інфраструктури АТ “НАЕК “Енергоатом”, у т.ч. майна, що розташовано на окупованій території та пошкоджено в перший тиждень війни, становить близько 41,6 млрд. грн.., з якої 35,9 млрд. грн. – по філії “ВП ЗАЕС”. Втрата відповідачем значної частини виробничих потужностей внаслідок окупації Запорізької АЕС, виконання відповідачем в умовах воєнного стану спеціальних обов`язків на ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільного інтересу і необхідність в таких умовах підтримувати безпеку АЕС (Рівненської, Хмельницької, Південноукраїнської) є надзвичайними обставинами, які істотно ускладнюють своєчасне виконання зобов`язань. Неможливість відповідачем сплатити кошти за спірним договором викликана об`єктивними негативними чинниками, що, по-перше, не залежать від його волі, по-друге, доводить відсутність вини в діях відповідача, по-третє, нікчемністю правочину. АТ “НАЕК “Енергоатом” відіграє ключову роль у стабільності енергосистеми України та формуванні її експортного потенціалу. АТ “НАЕК “Енергоатом” має стратегічне значення як державний лідер галузі, від діяльності якого безпосередньо залежить енергетична безпека та економічна стійкість країни. На підставі викладеного, відповідач просить суд відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог.
В матеріалах справи міститься клопотання АТ “НАЕК “Енергоатом” від 05.01.2026 про зупинення провадження у справі.
В обґрунтування вказаного клопотання Заявник зазначає, що Позивач в позовній заяві посилається на договір про надання послуг № 171/22/48-121-04-22-11243, укладений 29.06.2022 та Акт № 1 наданих послуг, який було підписано сторонами договору 04.08.2022. Послуги були виконані Позивачем в строк з липня 2022 по серпень 2022 для підприємства, що зареєстроване на окупованій території. 
Таким чином, Позивач самостійно вказав, що послуги були фактично надані за договором від 29.06.2022 та оформлені відповідним правочином - Актом № 1 від 04.08.2022, що є нікчемними. 
Відповідно до пункту 45.2 статті 45 Податкового Кодексу України, податковою адресою юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) є місцезнаходження такої юридичної особи, відомості про що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. 
Згідно з наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій № 309 від 22.12.2022 “Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окуповані Російською Федерацією”, вся Енергодарська територіальна громада з 04.03.2022 перебуває в тимчасовій окупації військами РФ. 
Частиною другою статті 13 Закону передбачено, що здійснення господарської діяльності юридичними особами, фізичними особами - підприємцями та фізичними особами, які провадять незалежну професійну діяльність, місцезнаходженням (місцем проживання) яких є тимчасово окупована територія, дозволяється виключно після зміни їхньої податкової адреси на іншу територію України. Правочин, стороною якого є суб`єкт господарювання, місцезнаходженням (місцем проживання) якого є тимчасово окупована територія, є нікчемним. На такі правочини не поширюється дія положення абзацу другого частини другої статті 215 Цивільного кодексу України. 
Відповідно до частини другої статті 13-1 Закону на період тимчасової окупації переміщення товарів (робіт, послуг) з тимчасово окупованої території на іншу територію України та/або з іншої території України на тимчасово окуповану територію усіма видами транспорту, в тому числі автомобільним, залізничним, повітряним та трубопровідним транспортом, а також лініями електропередач та гідротехнічними спорудами, заборонено. 
Таким чином Позивач з березня по вересень 2022 року не мав права надавати будь-які послуги для Відповідача, який зареєстрований на окупованій території та не мав права переміщувати їх результати. 
При цьому будь-які підписані представниками сторін у справі договори та акти наданих послуг в період часу з березня по вересень 2022 є нікчемними правочинами, що не мають жодних правових наслідків (крім пов`язаних з їх недійсністю).
Ключовим для розв`язання спору є питання застосовності законодавчих обмежень, що регулюють провадження господарської діяльності та проведення розрахунків із суб`єктами господарювання, зареєстрованими на тимчасово окупованих територіях України переміщення товарів (робіт, послуг) на/з тимчасово окупованих територій України. 
Верховний Суд у складі колегії суддів судової палати для розгляду справ щодо захисту прав інтелектуальної власності, а також пов`язаних з антимонопольним та конкурентним законодавством Касаційного господарського суду 7 березня 2024 року розглянув касаційну скаргу у справі № 910/9680/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Індіан Ісатекс Солар" (далі - ТОВ "ІІС") до Державного підприємства "Гарантований покупець" (далі - ДП "ГП") про стягнення заборгованості. У цій постанові дійшов висновку, що з огляду на приписи статті 2 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" його дія поширюється на спірні правовідносини у цій справі. Відтак суди попередніх інстанцій правомірно застосували до спірних правовідносин положення частини другої статті 13 та частини другої статті 13-1 зазначеного Закону. 
Ухвалою від 27 березня 2024 року колегія Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду передала справу № 908/1162/23 на розгляд об`єднаної палати на підставі частини другої статті 302 Господарського процесуального кодексу України для відступу від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 7 березня 2024 року у справі № 910/9680/23. 
03 жовтня 2025 року Об`єднана палата Касаційного господарського суду розглянула означену справу №908/1162/23 відмовилась відступати від раніше викладених висновків у подібних правовідносинах. 
Ухвалою від 05.11.2025 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду передав справу № 280/5808/23 на розгляд Великої Палати Верховного Суду з метою відступу від висновків щодо застосування вищевказаних норм права, викладених у раніше ухвалених постановах Касаційного господарського суду від 7 березня 2024 року у справі № 910/9680/23, від 23 жовтня 2023 року у справі № 908/1162/23 та від 03 жовтня 2025 року у справі № 908/1162/23. 
Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду Зазначеними виснувано, що вищенаведеними постановами фактично ототожнено сам факт окупації території з підставою для автоматичного застосування обмежень, визначених статтями 13 та 13-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України". Водночас законодавство (як на момент виникнення спірних правовідносин, так і на час постановлення ухвали) в умовах воєнного стану передбачає обов`язкову наявність рішення Кабінету Міністрів України про поширення означених норм на тимчасово окуповані території, передбачені пунктом 3 частини першої статті 3 цього Закону, надра під територіями, зазначеними у пункті 3 частини першої статті 3 цього Закону, і повітряний простір над цими територіями. 
Правовідносини у цій справі є подібними до правовідносин, які були предметом розгляду у означених вище справах, оскільки вирішувалося питання можливості застосування обмежень, передбачених статтями 13 та 13-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" до правовідносин, що виникли на територіях, які були фактично окуповані, але щодо яких Кабінетом Міністрів України не приймалося окреме рішення про застосування обмежень. Спільним для цих справ є також правова природа спору, що пов`язана з визначенням умов, за яких факт окупації може бути підставою для застосування економічних обмежень, установлених зазначеними Міністрів України як передумови для поширення дії обмежень на відповідну територію. 
Згідно з імперативними вимогами ст. 13 Закону України “Про судоустрій і статус суддів” та ст. 236 ГПК України, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.
З огляду на викладене, Заявник просить суд зупинити провадження у справі № 908/3646/25 до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 280/5808/23 та оприлюднення повного тексту судового рішення ухваленого за результатами такого розгляду.
Також 06.01.2026 через підсистему «Електронний суд» ЄСІКС від Національного наукового центру “Харківський фізико-технічний інститут” надійшли письмові заперечення від 05.01.2026 на клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, в яких зазначено, що згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень 05.11.25 Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду направлено на розгляд Великої Палати справу №280/5808/23 щодо застосування обмежень, передбачених статтями 13 та 13-1 Закону України “Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України”. 
Підстави направлення справи на розгляд Великої Палати, зокрема наступні: 
При цьому, Кабінет Міністрів України не ухвалював рішень про поширення дії положень статей 13 і 13-1 Закону на тимчасово окуповані території, визначені пунктом 3 частини першої статті 3 Закону, тому, на переконання колегії суддів, немає й підстав поширення означених норм на територію України, внутрішні морські води і територіальне море України, визнані в умовах воєнного стану тимчасово окупованими.
У вищенаведених постановах (постанова від 07.03.2024 по справі №910/9680/23, постанова від 03.10.2025 по справі № 908/1162/23) вказане не враховано, а саме, що для застосування обмежень, передбачених статтями 13 та 13-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", необхідним є не лише факт визнання відповідних територій тимчасово окупованими, а й наявність окремого рішення Кабінету Міністрів України про введення відповідних обмежень господарської діяльності на цих територіях. 
При цьому, рішення про визнання територій тимчасово окупованими, яке на момент виникнення спірних правовідносин відповідно до визначеного Кабінетом Міністрів України порядку приймалось Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України, не може замінювати собою рішення Кабінету Міністрів України про введення обмежень, передбачених статтями 13 та 13- 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України". 
Отже Великою Палатою вирішується питання щодо поширення дії положень статей 13 і 13-1 Закону на тимчасово окуповані території, визначені пунктом 3 частини першої статті 3 Закону, за відсутності відповідних рішень Кабінету Міністрів України. 
Правовідносини у справі № 908/3646/25 не є подібними, оскільки предметом спору у справі №280/5808/23 є повернення підприємству (юридичній особі), що має зареєстровану юридичну адресу на тимчасово окупованій території, з Державного бюджету України надмірно сплачених митних платежів, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами. Тобто, фактично предметом спору є переказ коштів між тимчасово окупованою територією та іншою територією України. 
У справі № 908/3646/25 предметом спору є стягнення грошових коштів з Відповідача, юридична адреса якого місто Київ, на користь Позивача, юридична адреса якого місто Харків. Визначення відповідача АТ НАЕК “Енергоатом” в особі філії “Відокремлений підрозділ “Запорізька атомна електрична станція” АТ НАЕК “Енергоатом” жодним чином не впливає суть виниклих правовідносин. 
Тобто, на вирішення справи № 908/3646/25 не впливає питання відносно території виконання договору та наявності або відсутності підстав для застосування положень статей 13 та 13-1 Закону України “Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України”. 
Таким чином, ННЦ ХФТІ вважає, що відсутні правові підстав для зупинення провадження у справі № 908/3646/25 до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 280/5808/23 та оприлюднення повного тексту судового рішення, ухваленого за результатами такого розгляду та просить суд відмовити Відповідачу в задоволені клопотання про зупинення провадження у справі № 908/3646/25.
Розглянувши клопотання АТ “НАЕК “Енергоатом” від 05.01.2026 про зупинення провадження у справі № 908/3646/25, суд зазначає наступне. 
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках, зокрема, об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Причиною зупинення провадження у справі згідно вказаної норми Господарського процесуального кодексу України є неможливість розгляду справи, що знаходиться в провадженні господарського суду, до вирішення пов`язаної з нею іншої справи, яка розглядається іншим судом. Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарському суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати як пов`язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом та чим зумовлюється неможливість розгляду справи. Пов`язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема, факти, що мають преюдиціальне значення (ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України). Ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.
Згідно з інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень 05.11.2025 Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду направлено на розгляд Великої Палати справу № 280/5808/23 щодо застосування обмежень, передбачених статтями 13 та 13-1 Закону України “Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України”.
Підстави направлення справи на розгляд Великої Палати зокрема наступні:
“При цьому Кабінет Міністрів України не ухвалював рішень про поширення дії положень статей 13 і 13-1 Закону на тимчасово окуповані території, визначені пунктом 3 частини першої статті 3 Закону, тому, на переконання колегії суддів, немає й підстав поширення означених норм на територію України, внутрішні морські води і територіальне море України, визнані в умовах воєнного стану тимчасово окупованими.
У вищенаведених постановах вказане (маються на увазі постанови КГС в тому числі по справі № 908/1162/23, див. за змістом ухвали) не враховано, а саме, що для застосування обмежень, передбачених статтями 13 та 13-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", необхідним є не лише факт визнання відповідних територій тимчасово окупованими, а й наявність окремого рішення Кабінету Міністрів України про введення відповідних обмежень господарської діяльності на цих територіях.
При цьому рішення про визнання територій тимчасово окупованими, яке на момент виникнення спірних правовідносин відповідно до визначеного Кабінетом Міністрів України порядку приймалось Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України, не може замінювати собою рішення Кабінету Міністрів України про введення обмежень, передбачених статтями 13 та 13-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України".
Отже Великою Палатою вирішується питання щодо поширення дії положень статей 13 і 13-1 Закону на тимчасово окуповані території, визначені пунктом 3 частини першої статті 3 Закону, за відсутності відповідних рішень Кабінету Міністрів України.
Частиною 2 ст. 131 Закону України “Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України” унормовано, що на період тимчасової окупації переміщення товарів (робіт, послуг) з тимчасово окупованої території на іншу територію України та/або з іншої території України на тимчасово окуповану територію усіма видами транспорту, в т.ч. автомобільним, залізничним, повітряним та трубопровідним транспортом, а також лініями електропередач та гідротехнічними спорудами, заборонено.
Суд зазначає, що у справі № 908/3646/25 предметом спору є стягнення заборгованості за договором про надання послуг № 171/22/48-121-04-22-11243 від 29.06.2022.
Предметом вказаного договору є “Розробка звіту з підтвердженням виконання проектних критеріїв для енергоблока № 1 ВП ЗАЕС”. Доказів того, що результат робіт наданих послуг у вигляді пакету документації розробленого звіту переміщався на тимчасово окуповану територію України заявником не надано.
Тобто, жодним чином на вирішення даної справи не впливає питання відносно території виконання договору (переміщення товарів (робіт, послуг) з тимчасово окупованої території на іншу територію України та/або з іншої території України на тимчасово окуповану територію усіма видами транспорту, в т.ч. автомобільним, залізничним, повітряним та трубопровідним транспортом, а також лініями електропередач та гідротехнічними спорудами) та наявності або відсутності підстав для застосування положень статей 13 та 13-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України".
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для зупинення провадження у справі № 908/3646/25 до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 280/5808/23 та оприлюднення повного тексту судового рішення, ухваленого за результатами такого розгляду, а отже клопотання АТ “НАЕК “Енергоатом” від 05.01.2026 про зупинення провадження у справі № 908/3646/25 не підлягає задоволенню.
Частиною 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.
Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.
Згідно вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Статтею 114 ГПК України визначено, що суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.
Наявні матеріали справи дозволяють розглянути справу по суті.
З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд
ВСТАНОВИВ:
Як вбачається з матеріалів справи, 29.06.2022 між Національним науковим центром “Харківський фізико-технічний інститут” (далі - Виконавець) та Державним підприємством “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі Відокремленого підрозділу “Запорізька атомна електрична станція” (далі - Замовник) укладено договір про надання послуг № 171/22/48-121-04-22-11243 (далі - договір).
Відповідно до п. 1.1. Договору, Виконавець приймає на себе зобов`язання надати Замовнику наступні послуги: ДК 021:2015 – 71330000-0 Інженерні послуги (послуга: “Розробка звіту з підтвердження виконання проектних критеріїв для енергоблока № 1 ВП ЗАЕС”).
Згідно із п. 2.1. Договору, вартість послуг за цим договором визначається Протоколом узгодження договірної ціни (невід`ємний Додаток № 1 до Договору) і складає: 334 026,42 грн, крім того ПДВ 66 805,28 грн., разом 400 831,70 грн.
Пунктом 2.2. Договору визначено, що оплата наданих послуг за договором здійснюється наступним чином: аванс в розмірі 75 000,00 грн. без ПДВ, крім того ПДВ – 15 000,00 грн., разом – 90 000,00 грн. протягом 10 робочих днів після підписання даного договору. 
Остаточна оплата в сумі 259 026,42 грн., крім того, ПДВ 51 805,28 грн., разом - 310 831,70 грн. буде проводитись протягом 60 календарних днів від дати підписання обома сторонами Акта здачі-приймання наданих послуг, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Виконавця.
У відповідності до п. 3.1. договору, Виконавець зобов`язується надати послуги в строк: липень 2022 - серпень 2022, згідно з календарним планом (невід`ємний Додаток № 3 до Договору). 
Згідно із п. 4.1. Договору, приймання та оцінка наданих послуг здійснюється у відповідності з п. А.4 Технічної специфікації (невід`ємний Додаток № 2 до договору).
Відповідно до п. 4.2. Договору, технічний звіт розробляється Виконавцем та направляється Замовнику в обсязі згідно з п. А.5 Технічної специфікації (невід`ємний Додаток № 2 до Договору).
Пунктом 4.3. Договору визначено, що при завершенні надання послуг Виконавець представляє Замовнику документи у відповідності з п. А.5.4 Технічної специфікації (невід`ємний Додаток № 2 до Договору) та Акт наданих послуг у 4-х примірниках для оформлення.
Замовник протягом 10 днів від дня одержання Акта здачі-приймання наданих послуг зобов`язаний відправити його Виконавцеві оформлений зі своєї сторони або мотивоване відмовлення від приймання результатів послуг (п. 4.4. Договору).
У відповідності до п. 5.1. Договору, за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність відповідно до діючого законодавства України.
Згідно із п. 6.2. Договору, Виконавець зобов`язується, зокрема: забезпечити надання послуг відповідно до умов договору, діючих норм та персоналом відповідної кваліфікації (п.п. 6.2.1.); вчасно здати Замовнику послуги за Актом здачі-приймання наданих послуг (п.п. 6.2.2.).
Підпунктом 6.3.1. п. 6.3. Договору визначено, що Замовник зобов`язується здійснювати оплату наданих послуг на умовах даного договору.
Відповідно до п. п. 9.1.-9.3. договору, всі спори, які можуть виникати з даного договору, сторони спробують вирішити угодою (п. 9.1.). Досудовий порядок врегулювання спорів між сторонами є обов`язковим (п. 9.2.). Якщо сторони не дійдуть згоди при розгляді виниклого спору, спір передається на вирішення у відповідний господарський суд за місцем знаходження відповідача (п. 9.3.).
Договір вважається укладеним з моменту підписання сторонами і діє до 31.12.2022 (п. 11.1. договору).
04.08.2022 між Національним науковим центром “Харківський фізико-технічний інститут” (далі - Підрядник) та Державним підприємством “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі відокремлений підрозділ “Запорізька атомна електрична станція” (далі - Замовник) укладено та підписано Акт № 1 по договору №171/22/48-121-04-22-11243 від 29.06.2022, тема: “Розробка звіту з підтвердження виконання проектних критеріїв для енергоблока № 1 ВП ЗАЕС” ДК 021:2015 – 71330000-0 Інженерні послуги», про те, що надані за договором послуги задовольняють умовам договору №171/22/48-121-04-22-11243 від 29.06.2022, відповідають вимогам Замовника та надані в повному обсязі. Стислий зміст виконаних робіт: підготовлено технічний звіт “Підтвердження виконання проектних критеріїв для 33-го паливного завантаження енергоблоку № 1 ЗАЕС”, № 12-3-672, редакція 1. Договірна ціна виконаних робіт – 334 026,42 грн., крім того ПДВ (20 %) – 66 805,28 грн. Всього – 400 831,70 грн. Загальна сума авансу, перерахованого за виконані роботи, склала: 90 000,00 грн. Належить до перерахування – 310 831,70 грн., у т.ч. ПДВ (20 %) – 51 805,28 грн.
Згідно із банківською випискою позивача за 19.07.2022, ДП “НАЕК “Енергоатом” сплатив (перерахував) кошти Позивачу у розмірі 90 000,00 грн. з призначенням платежу: “Розробка звіту, договір № 171/22/48-121-04-22-11243 від 29.06.22 …”. 
Відповідно до Акту звіряння взаємних розрахунків за період січень 2023 - березень 2023 року між позивачем та відповідачем, який підписано та скріплено печатками обох сторін, у останнього обліковується заборгованість перед позивачем на загальну суму 621 663,40 грн., у т.ч. заборгованість за договором про надання послуг № 171/22/48-121-04-22-11243 від 29.06.2022 у розмірі 310 831,70 грн.
Листами від 25.04.2023 за вих. № 12-00/07-36вс, від 25.09.2023 за вих.№ 12-00/07-92вс-775вс, від 06.12.2023 за вих. № 12-00/07-115вс, від 10.06.2025 за вих. № 12-00/07-55вс-640вс, ННЦ “ХФТІ” прохало відповідача погасити заборгованість у розмірі 310 831,70 грн. за договором про надання послуг № 171/22/48-121-04-22-11243 від 29.06.2022.
Листами від 30.06.2025 за вих. № 21-5398/42-вих та від 16.10.2025 за вих. № 21-8729/28-вих, АТ “НАЕК “Енергоатом” в особі філії “ВП “ЗАЕС” АТ “НАЕК “Енергоатом” повідомило ННЦ “ХФТІ” що з 24.02.2022 відповідачу перешкоджає належному виконанню своїх обов`язків щодо погашення кредиторських зобов`язань введення в Україні режиму воєнного стану та настання виняткових обставин в зв`язку з цим. Винятковими обставинами, зокрема, є: воєнний стан, окупація Енергодарської територіальної громади, на якій розташована філія “ВП “ЗАЕС” АТ “НАЕК “Енергоатом”, зупинення її роботи та інше. Через втрату промислового майданчику Запорізької АЕС, яка генерувала 43 % встановленої потужності всіх АЕС АТ “НАЕК “Енергоатом”, у енергосистемі України наявний дефіцит електроенергії. В умовах постійних обстрілів критичної інфраструктури, в т.ч. підприємств генерації та розподілу електричної енергії, критично важливою є здатність атомної енергетики стабільно та надійно виконувати роботу з генерації електричної енергії. Питання забезпечення безпеки є приорітетним над економічними, технічними, науковими та іншими цілями діяльності АТ “НАЕК “Енергоатом”. А тому, відповідно, наявні ресурси, в т.ч. грошові кошти, АТ “НАЕК “Енергоатом” вимушено спрямувати в першу чергу на задоволення потреб безпеки експлуатації АЕС. У разі покращення ситуації, кредиторська заборгованість філії “ВП “ЗАЕС” АТ “НАЕК “Енергоатом” буде погашена. 
Оцінивши наявні у матеріалах справи документи (докази), суд дійшов висновку про наступне. 
Згідно із положеннями ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цивільними актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення зобов`язання (правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку), зокрема, є договори та інші правочини. 
Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Згідно із ч. 1 ст. 903 цього Кодексу, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Факт надання послуг підтверджується належним чином засвідченою копією Акту № 1 від 04.08.2022, яка міститься в матеріалах справи.
Згідно з пунктом 2.2. Договору визначено, що оплата наданих послуг за договором здійснюється наступним чином: аванс в розмірі 75 000,00 грн. без ПДВ, крім того ПДВ – 15 000,00 грн., разом – 90 000,00 грн. протягом 10 робочих днів після підписання даного договору. Остаточна оплата в сумі 259 026,42 грн., крім того, ПДВ 51 805,28 грн., разом - 310 831,70 грн. буде проводитись протягом 60 календарних днів від дати підписання обома сторонами Акта здачі-приймання наданих послуг, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Виконавця.
На виконання п. 2.2. договору, Відповідач перерахував Позивачу суму авансу в розмірі 90 000,00 грн., що підтверджується банківською випискою позивача від 19.07.2022.
Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження здійснення остаточної оплати в сумі 310 831,70 грн. протягом 60 календарних днів від дати підписання обома сторонами Акту наданих послуг.
Отже, у Відповідача перед Позивачем виникла заборгованість за надані послуги згідно договору про надання послуг № 171/22/48-121-04-22-11243 від 29.06.2022 у розмірі 310 831,70 грн.
Відповідно до положень ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). 
Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що Відповідачем не заперечується факт надання Позивачем послуг за договором про надання послуг № 171/22/48-121-04-22-11243 від 29.06.2022 на суму 400 831,70 грн., то суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 310 831,70 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. 
Також у зв`язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання позивачем на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України нараховано 3% річних за період з 04.10.2022 по 01.12.2025 в сумі 29 482,17 грн. та інфляційні втрати за період з жовтня 2022 по жовтень 2025 в сумі 97 153,92 грн.
Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Судом встановлено, що граничний строк оплати за надані послуги за договором про надання послуг № 171/22/48-121-04-22-11243 від 29.06.2022 становить 03.10.2022 (04.08.2022 – підписання сторонами Акту № 1) + 60 днів (відповідно до п. 2.2. договору), а тому прострочка виконання заборгованості розпочинається з 04.10.2022.
Відповідач належними, допустимими та достовірними доказами не спростував доводів Позивача щодо порушення Відповідачем строку виконання грошових зобов`язань. 
Суд, перевіривши розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, наданих позивачем, за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи “Законодавство”, зазначає, що вказані розрахунки здійснені вірно, відповідають вимогам законодавства, тому 3% річних в сумі 29 482,17 грн. та інфляційні втрати в сумі 97 153,92 грн. підлягають стягненню з відповідача.
Щодо тверджень та доводів Відповідача викладених у відзиві від 05.01.2026 на позовну заяву та письмових запереченнях від 05.01.2026 щодо відповіді на відзив, суд зазначає наступне.
На думку Відповідача договір про надання послуг № 171/22/48-121-04-22-11243 від 29.06.2022 в силу ч. 2 ст. 13 Закону України “Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України” є нікчемним. 
Однак, суд зазначає, що вказаний договір, виходячи із його змісту, підписаний уповноваженими особами сторін договору в місті Харкові 29.06.2022, тобто на підконтрольній державі Україна території та після спливу 4 місяців від дати введення в Україні воєнного стану через військове вторгнення військ рф на територію України та тимчасову окупацію території Запорізької області (у т.ч. міста Енергодар).
Крім того, Відповідачем у цій справі є юридична особа – Акціонерне товариство “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” (код ЄДРПОУ 24584661) юридичним місцезнаходженням якого є вул. Назарівська, буд. 3, м. Київ, 01032, в особі філії “Відокремлений підрозділ “Запорізька атомна електрична станція” Акціонерного товариства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” (71503, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, буд. 133, код ЄДРПОУ 19355964), а не філія “Відокремлений підрозділ “Запорізька атомна електрична станція” акціонерного товариства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом”. 
Судом досліджено та встановлено, що жодним чином на вирішення даної справи не впливає питання відносно території виконання договору (переміщення товарів (робіт, послуг) з тимчасово окупованої території на іншу територію України та/або з іншої території України на тимчасово окуповану територію усіма видами транспорту, в т.ч. автомобільним, залізничним, повітряним та трубопровідним транспортом, а також лініями електропередач та гідротехнічними спорудами) та наявності або відсутності підстав для застосування положень статей 13 та 13-1 Закону України “Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України”, оскільки договір про надання послуг № 171/22/48-121-04-22-11243 від 29.06.2022 виконувався на підставі лише документів, які були надані Замовником (Відповідачем) Позивачу у відповідності до Технічної специфікації (невід`ємний Додаток № 2 до Договору).
Отже, твердження Відповідача не спростовують факту не виконання ним у цій справі умов вказаного договору та не звільняє АТ “НАЕК “Енергоатом” в особі філії “ВП “ЗАЕС” АТ “НАЕК “Енергоатом” від відповідальності за не виконання умов цього договору у повному обсязі. 
Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Статтею 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно із ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.).
Також у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини в вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
З огляду на викладене, враховуючи предмет та визначені позивачем підстави позову, принципи диспозитивності, змагальності та рівності сторін перед законом і судом, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.
Щодо сплати судового збору за подання цього позову до суду.
Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно із ч. 1 ст. 4 Закону України “Про судовий збір”, судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Відповідно до пп. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України “Про судовий збір” ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Законом України “Про Державний бюджет України на 2025 рік” визначено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2025 в розмірі 3 028,00 грн. 
Таким чином, судовий збір за розгляд позовної заяви в даній справі про стягнення 437 467,79 грн. складає: 437 467,79 грн. х 1,5 % = 6 562,02 грн.
При цьому, згідно із ч. 3 ст. 4 Закону України “Про судовий збір”, при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. 
Отже, судовий збір у справі № 908/3646/25 повинен становити 5 249,61 грн.
З матеріалів справи вбачається, що позивач за подання цього позову до суду сплатив суму судового збору в розмірі 6 562,02 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №334 від 02.12.2025, тобто у більшому розмірі, ніж передбачено положеннями Закону України «Про судовий збір». 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України “Про судовий збір”, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
Таким чином, сума переплати судового збору в розмірі 1 312,41 грн. може бути повернута Позивачу за відповідним клопотанням щодо повернення зайво сплаченого судового збору.
Відповідно до статті 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача в сумі 5 249,61 грн. 
Керуючись ст. ст. 76-79, 86, 129, 130, 233, 236 – 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, - 
ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.
2. Стягнути з Акціонерного товариства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” (вул. Назарівська, буд. 3, м. Київ, 01032; код ЄДРПОУ 24584661) в особі філії “Відокремлений підрозділ “Запорізька атомна електрична станція” (вул.Промислова, буд. 133, м. Енергодар, Запорізька область, 71503) на користь Національного наукового центру “Харківський фізико-технічний інститут” (вул. Академічна, буд. 1, м. Харків, 61108; код ЄДРПОУ 14312223; на р/р UA838201720313231002201003366 в ДКСУ м. Київ, Науково-технічний комплекс «Ядерний паливний цикл» ННЦ ХФТІ, код ЄДРПОУ ВП 22638849) заборгованість за договором № 171/22/48-121-04-22-11243 від 29.06.2022 за основною сумою в розмірі 310 831 (триста десять тисяч вісімсот тридцять одна) грн. 70 коп., інфляційні втрати – 97 153 (дев`яносто сім тисяч сто п`ятдесят три) грн. 92 коп., 3% річних в сумі 29 482 (двадцять дев`ять тисяч чотириста вісімдесят дві) грн. 17 коп. Видати наказ після набрання рішенням чинності.
3. Стягнути з Акціонерного товариства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” (вул. Назарівська, буд. 3, м. Київ, 01032; код ЄДРПОУ 24584661) в особі філії “Відокремлений підрозділ “Запорізька атомна електрична станція” (вул.Промислова, буд. 133, м. Енергодар, Запорізька область, 71503) на користь Національного наукового центру “Харківський фізико-технічний інститут” (вул. Академічна, буд. 1, м. Харків, 61108; код ЄДРПОУ 14312223; на р/р UA408201720313261001202001192, ДКСУ, м. Київ) витрати по сплаті судового збору в сумі 5 249 (п`ять тисяч двісті сорок дев`ять) грн. 61 коп. Видати наказ після набрання рішенням чинності.

Повний текст рішення складено та підписано: 16.02.2026.

Суддя К.В. Проскуряков

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно з ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.