Справа № 420/41235/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 квітня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Єфіменка К.С., розглянувши в письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Курісовської сільської ради Березівського району Одеської області (вул.Партизанської Слави,28, с.Курісове, Одеська область, 67512) про визнання дій протиправними, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,- 

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Курісовської сільської ради Березівського району Одеської області за результатом якого позивач просить: 
визнати незаконною бездіяльність Курісовської сільської ради Березівського району Одеської області 67512,Одеська обл.,Березівський р-н с. Курісове, вул.Партизанської слави, б. 28, ЄДРПОУ 04379692 щодо виконання Постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2025року по справі №420/33887/24 про поновлення на посаді секретаря Курісовської сільської ради Березівського району Одеської області ОСОБА_1 ;
стягнути з Курісовської сільської ради Березівського району Одеської області 67512,Одеська обл.,Березівський р-н с. Курісове, вул.Партизанської слави, б. 28, ЄДРПОУ 04379692 на користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу за 93 робочих дні в сумі 166 795 ( сто шістдесят шість тисяч сімсот дев`яносто п`ять )грн..50 грн.;
стягнути з Курісовської сільської ради Березівського району Одеської області 67512,Одеська обл.,Березівський р-н с. Курісове, вул.Партизанської слави, б. 28, ЄДРПОУ 04379692 на користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) відшкодування моральної шкоди в суми 39 457( тридцять дев`ять тисяч чотириста п`ятдесят сім) грн.;
стягнути з Курісовської сільської ради Березівського району Одеської області 67512,Одеська обл.,Березівський р-н с. Курісове, вул.Партизанської слави, б. 28, ЄДРПОУ 04379692 на користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) судові витрати , а сааме: ввитрати на правничу допомогу сумі 20 000 (двадцять тисяч) грн.,00 коп. та судовий збір в сумі 3509 (три тисячі п`ятсот дев`ять) грн..Загальна сума 23509 (двадцять три тисячі п`ятсот дев`ять) грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 24.06.2025 року П`ятим апеляційним адміністративним судом було ухвалено Постанову по справі № 420/33887/24 якою було визнано протиправним та скасовано рішення Курісовської сільської ради Березівського району Одеської області від 30 вересня 2024 року № 797-VIII «Про дострокове припинення повноважень секретаря Курісовської сільської ради VIIІ скликання ОСОБА_1 » та поновлено ОСОБА_1 на посаді секретаря Курісовської сільської ради Березівського району Одеської області, з 01 жовтня 2024 року. Проте рішення суду виконано лише 01.10.2025р.. Відтак позивач вважає, що має право на відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Ухвалою суду від 16 грудня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Представником відповідачів до суду надано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідачів просить відмовити в задоволенні позову та вказує, що підстави для виплати позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу відсутні.
Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позовну заяву, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.72-79 КАС України, судом встановлено наступні факти та обставини. 
Судом встановлено, що 24.06.2025 року П`ятим апеляційним адміністративним судом було ухвалено Постанову по справі № 420/33887/24 якою було визнано протиправним та скасовано рішення Курісовської сільської ради Березівського району Одеської області від 30 вересня 2024 року № 797-VIII «Про дострокове припинення повноважень секретаря Курісовської сільської ради VIIІ скликання ОСОБА_1 »; 
поновлено ОСОБА_1 на посаді секретаря Курісовської сільської ради Березівського району Одеської області, з 01 жовтня 2024 року.
стягнуто з Курісовської сільської ради Березівського району Одеської області з Курісовської сільської ради Березівського району Одеської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.10.2024 року по 24.06.2025 року в сумі 338 971,50 грн., з відрахуванням з вказаної суми податків, зборів та обов`язкових платежів.
ОСОБА_1 було подано заяву від 03.07.2025р. на виконання Постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2025року по справі № 420/33887/24 ( копія додається) до Курісовської сільської ради Березівського району Одеської області однак, жодної відповіді або дій щодо поданої заяви на виконання Постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2025року по справі № 420/33887/24 сільською радою зроблено не було. 
Добровільно та негайно, як того потребує і регламентують нормативно - правові акти України зроблено не було .
03.07.2025року проходила позачергова п`ятдесят сьома сесія восьмого скликання депутатів Курісовської сільської ради Березівського району Одеської області, на якій питання щодо виконання Постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2025року по справі №420/33887/24 про поновлення на посаді секретаря Курісовської сільської ради Березівського району Одеської області ОСОБА_1 не ставиться на порядок денний та, відповідно ,не доводиться до відома депутатів.
23.07.2025р. проходила чергова п`ятдесят восьма сесія восьмого скликання депутатів Курісовської сільської ради Березівського району Одеської області , на якій питання щодо виконання Постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2025року по справі №420/33887/24 про поновлення на посаді секретаря Курісовської сільської ради Березівського району Одеської області ОСОБА_1 не ставиться на порядок денний та, відповідно ,не доводиться до відома депутатів.
29.07.2025року проходить позачергова п`ятдесят дев`ята сесія восьмого скликання депутатів Курісовської сільської ради Березівського району Одеської області, на якій питання щодо виконання Постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2025року по справі №420/33887/24 про поновлення на посаді секретаря Курісовської сільської ради Березівського району Одеської області ОСОБА_1 не ставиться на порядок денний та, відповідно ,не доводиться до відома депутатів.
Після цього ОСОБА_1 була змушена звернутися з заявою до Одеського окружного адміністративного суду про видачу виконавчого документа для примусового виконання Постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2025 року по справі № 420/33887/24 в частині поновлення її на посаді секретаря Курісовської сільської ради Березівського району Одеської області.
22.08.2025 року Розпорядженням Курісовської сільської ради Березівського району Одеської області засідання депутатів Курісовської сільської ради про перенесення шістдесятої сесії восьмого скликання було перенесено на 03.09.2025 року , питання щодо виконання Постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2025 року по справі №420/33887/24 про поновлення на посаді секретаря Курісовської сільської ради Березівського району Одеської області ОСОБА_1 не ставиться на порядок денний та в списку відсутнє.
05.09.2025 року ОСОБА_1 звернулася із заявою та виконавчим листом №420/33887/24 від 07.08.2025р. до Березівського відділу державної виконавчої служби у Березівському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Івановою Оленою Олександрівною 05.09.2025 року державним виконавцем Березівського відділу державної виконавчої служби у Березівському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Івановою Оленою Олександрівною було відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №420/33887/24 від 07.08.2025р. про поновлення на посаді секретаря Курісовської сільської ради Березівського району Одеської області ОСОБА_1 та надано строк Курісовській сільській раді Березівського району Одеської області на добровільне виконання 10 робочих днів.
08.09.2025 року Розпорядженням Курісовської сільської ради Березівського району Одеської області засідання депутатів Курісовської сільської ради шістдесятої сесії восьмого скликання було перенесено на 12.09.2025року питання щодо виконання Постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2025року по справі №420/33887/24 про поновлення на посаді секретаря Курісовської сільської ради Березівського району Одеської області ОСОБА_1 не ставиться на порядок денний та в списку відсутнє.
19.09.2025 року під час проходження позачергової шістдесят першої сесії восьмого скликання депутатів Курісовської сільської ради Березівського району Одеської області , на якій було включено на порядок денний одне з питань питання щодо « поновлення на посаді секретаря Курісовської сільської ради Березівського району Одеської області ОСОБА_1 але за відсутності кворуму сесія не відбулась.
24.09.2025 року державним виконавцем Березівського відділу державної виконавчої служби у Березівському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Івановою Оленою Олександрівною було складено акт про не виконання Курісовській сільській раді Березівського району Одеської області Постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2025року по справі №420/33887/24 про поновлення на посаді секретаря Курісовської сільської ради Березівського району Одеської області ОСОБА_1 та винесено постанову від 24.09.2025р. про накладення штрафу, зобов`язання виконати Постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2025року по справі № 420/33887/24 поновлення на посаді секретаря Курісовської сільської ради Березівського району Одеської області ОСОБА_1 та попередження про кримінальну відповідальність за невиконання Постанови суду на Курісовську сільську раду Березівського району Одеської області.
15.10.2025 року проходила позачергова шістдесят друга сесія восьмого скликання депутатів Курісовської сільської ради Березівського району Одеської області на якій було включено на порядок денний одне з питань питання щодо « поновлення на посаді секретаря Курісовської сільської ради Березівського району Одеської області ОСОБА_1 але за відсутності кворуму сесія не відбулась.
30.10.2025 р. була проведена чергова шістдесят друга сесія депутатів Курісовської сільської ради восьмого скликання, в порядок денної якої вперше з 24.06.2025року було доведено до відома депутатів Постанова П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2025року по справі №420/33887/24 про поновлення на посаді секретаря Курісовської сільської ради Березівського району Одеської області ОСОБА_1 та поставлено і проведено голосування за це питання.
01.10.2025 р. ОСОБА_1 фактично була поновлена на посаді секретаря Курісовської сільської ради Березівського району Одеської області, що підтверджується рішенням Курісовської сільської ради Березівського району Одеської області від 30.10.2025 р. № 1020-VIII.
Відтак позивач вважає, що має право на відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу та за захистом своїх прав звернувся до суду.
Надаючи юридичну оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного.
За нормами статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За змістом статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
У статті 129 Конституції України обов`язковість рішень суду визначена як одна з основних засад судочинства.
За приписами статті 129-1 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання.
За нормами статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.
За змістом статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом (стаття 370 Кодексу адміністративного судочинства України).
За правилами пункту 3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно. У відповідності до частини другої цієї ж статті судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.
Відповідно до частини восьмої статті 235 Кодексу законів про працю України (КЗпП України) рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.
Згідно із статтею 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
У силу частини другої статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.
У пункті 34 постанови від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.
Таким чином, чинне законодавство України передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі шляхом видання про це наказу. Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивості обов`язковості та підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно - з дати його ухвалення, чим забезпечується швидкий і реальний захист прав працівника, гарантованих Конституцією України. Така правова позиція міститься і у постанові Верховного Суду від 05.02.2022 у справі №280/4402/21.
Усталеною є і позиція Верховного Суду про покладення на роботодавця відповідальності, передбаченої статтею 236 Кодексу законів про працю України, незалежно від дій чи ініціативи працівника щодо поновлення на роботі, а також незалежно від причин зволікання із виконанням судового рішення, оскільки диспозиція цієї норми трудового законодавства пов`язує виплату середнього заробітку виключно із фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі, яке підлягає негайному виконанню роботодавцем (постанови Верховного Суду від 24 грудня 2020 року у справі № 807/2434/15, від 19 квітня 2021 року у справі №826/11861/17, від 24 червня 2021 року у справі №640/15058/19, від 20 липня 2021 року у справі №826/3465/18, від 21 жовтня 2021 року у справі №640/19103/19).
Також суд враховує правовий висновок Верховного Суду у справі №460/15639/21 від 08.11.2022, у відповідності до якого для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду потрібно встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення; у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після ухвалення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період. Тут же зазначено, що затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) негайно після проголошення судового рішення наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин; також наголошено, що існування зазначеного судового рішення породжувало у відповідача обов`язок щодо поновлення позивача на вказаній посаді, який мав бути здійснений, шляхом видання відповідачем відповідного наказу негайно після його проголошення.
Окрім того, суд звертає увагу і на висновки Верховного Суду у постанові від 09.11.2022 у справі №460/600/22 про те, що приписи частини восьмої статті 235 КЗпП України і пункту 3 частини першої статті 371 КАС України достатньо чітко і однозначно встановлюють, що рішення про поновлення на роботі/посаді підлягають негайному виконанню й цей імператив адресований передовсім роботодавцю. Невчинення позивачем як працівником дій, спрямованих на виконання рішення суду щодо його поновлення на посаді (неподання заяви про поновлення чи незвернення до органу державної виконавчої служби) ніяким чином не впливає на обов`язок роботодавця самостійно виконати рішення суду, допущеного до негайного виконання, яке покладає на нього зобов`язання щодо поновлення працівника на посаді.
У постанові від 18.12.2023 у справі №640/27278/21 Верховний Суд резюмував, що право на стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі виникає лише за наявності вини роботодавця у невиданні відповідного наказу про поновлення працівника на роботі. Твердження ж про те, що позивач не вживав заходів для своєчасного виконання судового рішення про поновлення його на посаді не заперечують того, що відповідач, зволікаючи і очікуючи ініціативи з боку працівника, допустив таким чином затримку у його виконанні.
Тобто, законодавством України не передбачено обов`язку звернення працівника до роботодавця із заявою про поновлення його на роботі, оскільки судове рішення про поновлення позивача на роботі мало виконуватися негайно без прив`язки до вчинення будь-яких дій з боку позивача.
Суд зважає і на рішення Європейського суду з прав людини від 15.10.2009 у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України», де резюмовано, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Заявникові не можна дорікати за неподання до державної виконавчої служби заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.
За наведеного, суд приходить до висновку про наявність обов`язку у відповідача по поновленню на роботі позивача, який не залежить від дій останньої, і невиконання якого тягне за собою для відповідача негативні наслідки у вигляді виплати середнього заробітку за час невиконання рішення про поновлення на роботі.
Отже, у випадку, який розглядається, позивач правомірно розраховує на отримання середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі.
Стосовно обрахунку середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення, суд враховує наступне.
Середній заробіток працівника визначається у відповідності до статті 27 Закону «Про оплату праці» №108/95-ВР за правилами, передбаченими постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (Порядок №100).
За приписами пункту 5 Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
За змістом пункту 8 цього Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим або другим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.
Так, з моменту Проголошення Постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2025року по справі №420/33887/24 про поновлення на посаді секретаря Курісовської сільської ради Березівського району Одеської області ОСОБА_1 до моменту фактичного виконання Постанови 01.11.2025 року та допущення до посадових обов`язків секретаря ОСОБА_1 . Складає 93 ( дев`яносто три) робочих дні. 
Середньоденна заробітна плата за день складає 1793 (одна тисяча сімсот дев`яносто три) грн. 50 коп.
Загальна сума до стягнення відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу за 93 робочих дні складає 166795 (сто шістдесят шість тисяч сімсот дев`яносто п`ять) грн. 50 грн.
Відповідно до ч.2 ст.129 Конституції України обов`язковість судових рішень є однією із основних засад судочинства.
Відповідно до 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом; право на судовий захист є гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.
Визначене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін.
За змістом частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами частини другої цієї ж статті 77 в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За наведеного, адміністративний позов підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з Курісовської сільської ради Березівського району Одеської області 67512,Одеська обл.,Березівський р-н с. Курісове, вул.Партизанської слави, б. 28, ЄДРПОУ 04379692 на користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу за 93 робочих дні в сумі 166795 (сто шістдесят шість тисяч сімсот дев`яносто п`ять) грн..50 коп.
Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди в розмірі 39457 грн., суд зазначає таке.
Так, приписами ст.56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Порядок відшкодування моральної шкоди визначений в ст.23 Цивільного кодексу України (далі, - ЦК України), відповідно до якої особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Згідно зі ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.
Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
За приписами п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 12.11.2019 по справі № 818/1430/17.
Повертаючись до обставин у цій справі, суд зазначає, що на обґрунтування вказаних позовних вимог позивач зазначив, що моральна шкода позивачу спричинена саме неправомірною затримкою виплати, а не отриманим пораненням.
Поранення було наслідком виконання службового обов`язку та саме по собі не породжує моральних страждань, що є предметом цього позову. Натомість затримка виплати грошового забезпечення призвела до: - відчуття несправедливості та приниження гідності військовослужбовця; - тривалих душевних переживань через невизначеність щодо фінансового забезпечення під час лікування; - психологічного напруження через неможливість забезпечити базові потреби та підтримку сім`ї; - втрати відчуття соціальної захищеності та довіри до державних інституцій; - необхідності докладати додаткових зусиль для захисту свого права.
Особливо тяжкими ці переживання були з огляду на фізичний стан позивача під час лікування та реабілітації, коли він потребував стабільної державної підтримки, оскільки отримав тяжке поранення, що підтверджується медичними документами.
Оцінюючи наведені позивачем доводи, суд погоджується, що відмова відповідача у виплаті одноразової грошової допомоги за період лікування дійсно могла привести до відчуття несправедливості та втрати відчуття дотримання державою гарантій соціального захисту та на належне матеріальне забезпечення військовослужбовців, особливо у воєнний стан.
Разом з цим суд враховує, що відповідачем в порушення норм чинного законодавства тривалий час не виконувалось судове рішення щодо поновлення позивача на посаді, що не давало змоги позивачу реалізувати своє право на працю саме на посаді секретаря Курісовської сільської ради Березівського району Одеської області ОСОБА_1 , не давало їй змоги працевлаштуватися на іншу роботу та забезпечити себе засобами для існування, суд дійшов виноску про необхідність стягнути з відповідача на користь позивача моральної шкоди.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав відповідач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Крім зазначеного, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Таким чином, за сукупністю встановлених судом обставин, суд доходить висновку, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди 39 457 грн. є завищеним та в цьому випадку справедливим та розумним розміром компенсації моральної шкоди буде сума 10 000 грн.
У зв`язку з викладеним, суд вважає, що адміністративний позов позивача підлягає частковому задоволенню.
Частиною 1 ст.139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи те, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача, суд вважає, що наявні підстави для стягнення з Курісовської сільської ради Березівського району Одеської області на користь позивача 3509,52 грн. сплаченого ним судового збору.
Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Курісовської сільської ради Березівського району Одеської області (вул.Партизанської Слави,28, с.Курісове, Одеська область, 67512) про визнання дій протиправними, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити частково.
Стягнути з Курісовської сільської ради Березівського району Одеської області 67512,Одеська обл., Березівський р-н с. Курісове, вул. Партизанської слави, б. 28, ЄДРПОУ 04379692) на користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу за 93 робочих дні в сумі 166795 (сто шістдесят шість тисяч сімсот дев`яносто п`ять) грн..50 коп.
Стягнути з Курісовської сільської ради Березівського району Одеської області 67512,Одеська обл.,Березівський р-н с. Курісове, вул. Партизанської слави, б. 28, ЄДРПОУ 04379692) на користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) відшкодування моральної шкоди в суми 10000 (десять тисяч) грн.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Курісовської сільської ради Березівського району Одеської області 67512,Одеська обл., Березівський р-н с. Курісове, вул. Партизанської слави, б. 28, ЄДРПОУ 04379692) на користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 3509,52 грн.
У решті позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів в порядку приписів ст.295 КАС України.
Рішення набирає законної сили згідно з приписами ст.255 КАС України. 

Суддя К.С. Єфіменко