Справа № 602/1187/25
Провадження № 2/602/165/2026

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
/заочне/

"26" лютого 2026 р.        м. Ланівці

Лановецький районний суд Тернопільської області у складі головуючого судді Наумчука В.А., за участю секретаря судового засідання Майхрук Н.М.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором –
в с т а н о в и в:
Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ» або Товариство або позивач) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі – позичальник або відповідач), у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 10.04.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» (далі - ТОВ «ФК «ЦФР» або Товариство) та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 5033767976, за умовами якого первісний кредитор надав позичальнику кредит, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити за його використання відсотки. В подальшому права вимоги за кредитним договором були відступлені позивачу на підставі договорів про відступлення прав вимоги та факторингу. Відповідно, позивач є новим кредитором боржника ОСОБА_1 за кредитним договором. Всупереч умовам кредитного договору відповідач повністю не виконала свого зобов`язання, борг не погасила, внаслідок чого у неї перед позивачем існує заборгованість у сумі 59 124,32 гривень грн, у т.ч.: загальна заборгованість по тілу кредиту – 27 735,26 грн, загальна заборгованість по відсоткам – 5,26 грн, загальна заборгованість по комісії – 31 383,80 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача.
Також разом із заборгованістю по договору позивач просить стягнути з відповідача понесені судові витрати, пов`язані з розглядом справи.
Відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву не скористалася, письмових заперечень проти позову до суду не подала.
Ухвалою суду від 11.12.2025 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 13 січня 2026 року.
Ухвалою суду від 13.01.2026 розгляду справи відкладено на 26.02.2026.
Представник позивача в судове засідання не прибув, однак в позовній заяві просить розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечує.
Відповідач у судове засідання не з`явилася, хоча про день, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки в судове засідання суд не повідомила.
Ураховуючи те, що відповідач, яка належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду, повторно не з`явилася у судове засідання, про причини своєї неявки суду не повідомила, відзиву не подала, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, то керуючись ст. 280, 281 ЦПК України суд постановив провести заочний розгляд цієї справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Згідно зі частиною другою статті 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд дослідивши та оцінивши письмові пояснення позивача у позовній заяві, інші матеріали справи, докази, які у них містяться, встановив фактичні обставини і відповідні спірні правовідносини та дійшов наступних висновків.
10 квітня 2019 року ОСОБА_1 власноруч підписала Заяву про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» (ідентифікаційний код: 35725063), у якій ознайомившись з умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР», засвідчила своє волевиявлення на приєднання до зазначених умов (а.с. 8).
Того ж дня, 10.04.2019 відповідач власноруч підписала Заяву № 5033767976 від 10.04.2019 на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» (далі у тексті – Заява), Паспорт кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» № 3767976 (далі у тексті – Паспорт кредиту), Заяву про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК ЦФР», а також Повідомлення про відступлення прав вимог, що підтверджується доданими до позовної заяви належним чином засвідченими копіями зазначених документів (а.с. 5 - 9).
Згідно п. 2 Заяви ОСОБА_1 прийняла умови кредитного договору, погодившись з тим, що підписаний нею паспорт кредиту № 3767976 від 10.04.2019 містить умови укладеного кредитного договору, а ця заява разом з паспортом кредиту (включно з його наступними змінами) та з умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» - становлять кредитний договір між ТОВ «ФК «ЦФР», як кредитодавцем, та нею, як позичальником.
Станом на 10.04.2019 ТОВ «ФК «ЦФР» (код 35725063) було зареєстроване як фінансова компанія та мало чинну ліцензію на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, що убачається з інформації, яка міститься на офіційному веб-сайті Національного банку України «Комплексна інформаційна система Національного банку України» за посиланням: https://kis.bank.gov.ua/.
Згідно зі статтею 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами.
Нормою частини другої статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством).
Таким чином, сторони уклали Кредитний договір № 5033767976від 10.04.2019 (далі у тексті – Кредитний договір).
У Паспорті кредиту зазначені основні умови кредитування з урахуванням побажань позичальника: тип кредиту – кредит, сума/ліміт кредиту – 47551,10 грн, строк, на який надається кредит – 24; спосіб та строк надання кредиту – безготівковим шляхом, протягом 3 (трьох) банківських днів від дня укладення договору (пункт 4); процентна ставка при наданні кредиту – 12,87% від суми кредиту, щомісячні проценти - 3,00% від суми кредиту, річні проценти – 0,01% від суми боргу за договором (пункт 5); порядок повернення кредиту: кількість та розмір платежів, періодичність їх внесення (графік платежів) (пункт 6). 
Таким чином, на підставі укладеного Кредитного договору між його сторонами виникли кредитні правовідносини, які регулюються нормами ЦК України та іншими актами цивільного законодавства.
Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Зі змісту наведеної вище правової норми слідує, що обов`язок позичальника повернути кредит та сплатити проценти виникає на підставі кладеного кредитного договору після виконання кредитодавцем свого обов`язку щодо надання позичальнику грошових коштів (кредиту) у розмірі та на умовах, встановлених договором.
Як зазначено вище, у п.4 Паспорта кредиту сума кредиту зазначена у розмірі 47 551,10 грн.
Разом з тим, у пункті 3 Заяви міститься домовленість сторін про умови виконання укладеного кредитного договору, а саме: позичальник доручає кредитодавцю виплатити/сплатити за рахунок отриманого кредиту грошові кошти у сумі 33000,00 грн отримувачу - ФОП ОСОБА_2 код ЄДРПОУ НОМЕР_1 на рахунок НОМЕР_2 у АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» у м. Києві МФО 380805, призначення платежу – оплата р/ф № 1 від 10/04/2019 за рахунок кредиту ОСОБА_1 , ІН:2640224789, 5500 грн ПДВ.
Суд констатує, що матеріали справи не містять жодних належних, допустимих та достовірних доказів, які б свідчили про виконання кредитодавцем свого обов`язку щодо надання кредитних коштів позичальнику.
На підтвердження наявності та розміру заборгованості відповідача за Кредитним договором до позовної заяви позивачем додано лише розрахунок заборгованості, виконаний ТОВ «ФК «ЄАПБ» станом на 31.10.2025 (а.с. 12).
Окрім того, матеріали справи містять копії окремих сторінок договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016, укладеного між ТОВ «ФК «ЦФР» та ПАТ «ТАСКОМБАНК», копію договору факторингу № НІ/11/30-Ф від 26.05.2025, укладеного між АТ «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «ФК «ЄАПБ», та документів, складених сторонами згаданого договору факторингу на його виконання (а.с. 13 -20).
Зо оцінкою суду, доданий до позовної заяви розрахунок заборгованості є внутрішнім документом, створений іншою юридичної особою, яка не укладала Кредитного договору, за спливом більше шести років після укладення такого договору та стверджуваної дати отримання кредиту позичальником. 
Зазначений документ не є належним доказом надання відповідачу кредитних коштів та наявності заборгованості, оскільки сам розрахунок є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику.
Близька за змістом правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 29 січня 2020 року у справі № 755/18920/18.
Не є таким доказом (щодо надання позичальнику кредиту) також і документи, складені на виконання договорів відступлення права вимоги чи договорів факторингу, які засвідчують, зокрема, обставини переходу права грошової вимоги від первісного до нового кредитора.
До того ж суд зауважує, що позивач не надав жодних доказів на підтвердження обставин виконаннядоговору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016, укладеного 07.10.2016 між ТОВ «ФК «ЦФР» та ПАТ «ТАСКОМБАНК», а матеріали справи містять лише копії окремих сторінок цього договору. Зокрема, відсутні сторінки договору з його текстом, у яких міститься інформація з Розділу 3 по Розділ 6 включно, що не дає можливості суду об`єктивно дослідити обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення цієї справи.
У постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 Верховний Суд зазначив, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Суд констатує, що у цій справі ТОВ «ФК «ЄАПБ» не надало суду жодного первинного документу (банківської виписки, платіжного доручення, довідки надавача платіжних послуг про успішне виконання платіжної операції тощо), який би засвідчив ту обставину, що кредитодавець ТОВ «ФК «ЦФР» надав кредитні кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених Кредитним договором.
Окрім того, позивач не звертався з клопотанням про витребування відповідних доказів судом, маючи таку процесуальну можливість.
Суд зауважує, що обґрунтування наявності обставин, на яких ґрунтуються, зокрема, позовні вимоги, повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень.
Згідно зі статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України).
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України).
За змістом ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Цивільним процесуальним законом встановлені вимоги до доказів та правила доказування.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 5-7 ст. 81 ЦПК України).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що передбачений процесуальним законом принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. За загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача.
Подібні висновки викладені, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13, постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 21.09.2022 по справі № 645/5557/16-ц.
Також Верховний Суд неодноразово вказував на те, що у спорах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором (див. постанови Верховного Суду від 07 червня 2023 року у справі №234/3840/15-ц, від 28 січня 2026 року у справі № 641/8415/23).
Сторона має довести ті обставини, на які вона посилається, і саме, такі належним чином вчинені дії позивача, за загальним правилом, є підставою для задоволення його позову. Натомість відсутність належного спростування іншою стороною обставин, на які посилається сторона без належного їх доведення, сама по собі не є підставою для задоволення позову, оскільки суперечить загальним принципам доказування у цивільних справах, встановлених процесуальним законом.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 27.05.2020 у справі № 2-879/13.
Отже, враховуючи те, що позивачем не доведено факту надання кредитодавцем кредитних коштів позичальнику відповідно до умов укладеного Кредитного договору, у суду відсутні правові підстави для задоволення позову.
За таких обставин, у задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю.
У зв`язку з тим, що у позові відмовлено повністю, то відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, понесені по справі судові витрати покладаються на позивача.
На підставі наведеного вище, керуючись статтями 12, 13, 77-81, 89, 141, 211, 247, 258, 259, 263-265, 272, 273, 279, 354, 355 ЦПК України, суд
у х в а л и в:
1. У позові Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором – відмовити повністю.
2. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покласти на позивача.
Заочне рішення може бути переглянуте Лановецьким районним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення суду в загальному порядку встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
УЧАСНИКИ СПРАВИ:
ПОЗИВАЧ: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», місцезнаходження: вул. Симона Петлюри, буд. 30, м. Київ, 01032, код ЄДРПОУ 35625014, рахунок НОМЕР_3 в АТ «ТАСКОМБАНК».
ВІДПОВІДАЧ:  ОСОБА_1 , місце реєстрації – АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .
Повний текст рішення складено 03 березня 2026 року.
Суддя:	  	В.  А.  Наумчук