ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

18 березня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/9355/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача: Шальєвої В.А.,
суддів: Чередниченка В.Є., Іванова С.М., 
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 29 грудня 2025 року (суддя Конишева О.В., повне судове рішення складено 29 грудня 2025 року) в справі № 280/9355/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - ГУ ПФУ) про:
визнання протиправними дій щодо відмови у призначенні їй пенсії зі зниженням пенсійного віку як особі, яка є потерпілою від Чорнобильської катастрофи, згідно з приписами статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;
зобов`язання призначити їй пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку як особі, яка є потерпілою від Чорнобильської катастрофи, згідно з приписами статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 14 травня 2025 року.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 29 грудня 2025 року позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 21.05.2025 №10465002.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку, як особі, яка є потерпілою від Чорнобильської катастрофи, згідно з приписами ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 14 травня 2025 року.
В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Зазначає, що для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи не враховано період проживання позивача на території радіоактивного забруднення згідно з довідкою від 12.03.2025 № 125/09-16/09-2025, оскільки довідка видана на підставі паспорту та акта про встановлення місця проживання особи та не підтверджена первинними документами. 
Для набуття права на пенсію зі зменшенням пенсійного віку позивач має підтвердити, що він проживав у зоні посиленого радіологічного контролю на протязі не менше ніж 4 роки, та цей період має бути до 01.01.1993 року. У разі, якщо період проживання до 01.01.1993 є меншим, права на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку у позивача немає. 
Суд першої інстанції не звернув уваги, що період проживання позивача у зоні посиленого радіологічного контролю є менше 4 років. 
Також вважає, що суд першої інстанції втрутився в дискреційні повноваження відповідача.
У відзиві позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач має посвідчення громадянки, яка постійно проживає або постійно працює на території посиленого радіоекологічного контролю, серії НОМЕР_1 , категорія 4.
Згідно з довідкою Козинської селищної ради Обухівського району Київської області від 12.03.2025 позивач фактично проживала в с. Козин Обухівського району Київської області з 31.03.1970 по 29.08.2000.
У вказаній довідці зазначено, що згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106 селище Козин Обухівського району Київської області відносилось до зони посиленого радіоекологічного контролю (4 зона) до 28.12.2014 року.
14.05.2025 року позивач звернувся з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Розглянувши заяву та надані документи за принципом екстериторіальності відповідачем прийнято рішення від 21.05.2025 №104650022191 про відмову у призначенні пенсії відповідно до ст. 55 Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-ХІІ, у зв`язку з відсутністю необхідного періоду проживання в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 року 4 роки. В рішенні зазначено: вік заявника- 55 років 01 місяць 13 днів; страховий стаж позивача складає 33 років 05 місяців 12 днів; за результатами розгляду документів доданих до заяви, до страхового стажу зараховано всі періоди. За доданими документами для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи не враховано період проживання на території радіоактивного забруднення згідно довідки від 12.03.2025 №125/09-16/09- 2025року, оскільки довідка видана на підставі паспорта та акта про встановлення місця проживання особи та не підтверджена первинними документами.
Судом першої інстанції вказано, що для зниження пенсійного віку на 5 років позивач повинен був прожити чи постійно пропрацювати у зоні посиленого радіологічного контролю 11 років, виходячи з наступного розрахунку: 2 роки + 9 років (3 роки * 3).
Згідно з додатком №1 Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення, затвердженого постановою Уряду від 23.07.1991 № 106, до зони посиленого радіоекологічного контролю (4 зона) було віднесено м селище Козин Обухівського району Київської області.
Врахувавши наведене, суд першої інстанції вважав, що спірне рішення пенсійного органу є протиправним, адже позивачем надано пенсійному органу документи, які є достатньою умовою для призначення позивачу пенсії зі зниженням пенсійного віку до 55 років відповідно до статті п. 5 ч. 2 ст. 55 Закону № 796-XII.
Оскільки відповідачем було протиправно відмовлено позивачеві у призначенні пенсії через не підтвердження проживання в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 1 січня 1993 року не менше 4 років, а позивач на час звернення із заявою про призначення пенсії від 14.05.2025 досяг пенсійного віку (55 років), мав необхідний страховий стаж та надав всі необхідні документи на підтвердження статусу потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи та факту проживання в зоні посиленого радіологічного контролю понад 4 роки станом на 1 січня 1993 року, позивач має право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку.
Суд визнає висновок суду першої інстанції обґрунтованим, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 14 травня 2025 року звернулась до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Рішенням ГУ ПФУ в Запорізькій області, яким заява розглянута за принципом екстериторіальності, від 21 травня 2025 року №104650022191 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку з підстав відсутності необхідного періоду проживання в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01 січня 1993 року - 4 роки.
В рішенні, зокрема, зазначено, що вік заявника - 55 років 01 місяць 13 днів; страховий стаж складає 33 років 05 місяців 12 днів.
За доданими документами для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи не враховано період проживання на території радіоактивного забруднення згідно з довідкою від 12.03.2025 року №125/09-16/09-2025, оскільки довідка видана на підставі паспорта та акта про встановлення місця проживання особи та не підтверджена первинними документами.
ОСОБА_1 має статус особи, яка постійно проживає або постійно працює на території посиленого радіоекологічного контролю, що підтверджено посвідченням серії НОМЕР_1 , категорія 4.
Відповідно до довідки Козинської селищної ради Обухівського району Київської області від 12 березня 2025 року ОСОБА_1 фактично проживала в с. Козин Обухівського району Київської області з 31 березня 1970 року по 29 серпня 2000 року. Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року №106 селище Козин Обухівського району Київської області відносилось до зони посиленого радіоекологічного контролю (4 зона) до 28 грудня 2014 року.
Спірним в цій справі є питання правомірності відмови позивачу у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.
Частиною першою статті 15 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII встановлено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом Української РСР «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі – Закон № 1058-IV).
За визначенням, наведеним у статті 1 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавст-вом, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному стра-хуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
За змістом частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному стра-хуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи пер-соніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяль-ності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передба-чених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
За положеннями частини першої статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. 
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначає Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ (далі - Закон № 796-ХІІ).
Отже, Закон № 796-XII визначає, зокрема, особливі норми та умови пенсійного забезпечення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Відповідно до статті 9 Закону № 796-ХІІ особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є, зокрема, потерпілі від Чорнобильської катастрофи-громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи (пункт 2).
Пунктами 2, 3, 4 частини першої статті 11 Закону № 796-ХІІ установлено, що до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать, зокрема: 
особи, які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або прожили за станом на 1 січня 1993 року на території зони безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, та відселені або самостійно переселилися з цих територій;
особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років;
особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 14 Закону №796-ХІІ для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4.
За положеннями пункту 2 частини першою статті 55 Закону № 796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу, потерпілим від Чорнобильської катастрофи: 
особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні безумовного (обов`язкового) відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 2 років, зменшення віку передбачено на 4 роки та додатково 1 рік за кожний рік проживання, роботи, але не більше 9 років;
особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, - зменшення віку передбачено 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років; 
особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, - зменшення віку передбачено на 2 роки та додатково 1 за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.
Приміткою до цього пункту передбачено, що початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період. 
Отже, право на пільгове зменшення пенсійного віку мають особи, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення з моменту аварії на Чорнобильській атомній електростанції до 01 січня 1993 року протягом не менше чотирьох років.
Постійне проживання таких осіб або постійна праця у зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року, незалежно від часу проживання або роботи в цей період, дає особі право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 2 роки (початкова величина), а також додатково 1 рік за кожні три повні роки проживання або роботи на такій території, але не більше 5 років.
За положеннями частин третьої та четвертої статті 15 Закону №796-ХІІ підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. 
Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування. 
Статтею 65 Закону № 796-XII передбачено, що посвідчення «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими цим Законом.
Як вказано вище, позивач має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії, що підтверджено відповідним посвідченням. 
Довідкою Козинської селищної ради Обухівського району Київської області від 12 березня 2025 року доводиться, що позивач фактично проживавала в АДРЕСА_1 з 31 березня 1970 року по 29 серпня 2000 року.
У довідці вказано, що згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106 селище Козин Обухівського району Київської області відносилось до зони посиленого радіоекологічного контролю (4 зона) до 28.12.2014 року.
Переліком населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 23 липня 1991 року №106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи»», (додаток №1) передбачено, що до зони посиленого радіоекологічного контролю (4 зона) віднесено селище Козин Обухівського району Київської області.
Підпунктом 7 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (далі - Порядок №22-1), передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, потерпілим від Чорнобильської катастрофи:
для осіб, які постійно працювали (працюють) на територіях радіоактивного забруднення, додаються документи, видані підприємствами, установами, організаціями, органами місцевого самоврядування, що підтверджують період(и) постійної роботи в населених пунктах, віднесених до відповідних територій радіоактивного забруднення;
для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу, та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування;
посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).
У цьому випадку позивачем при зверненні за призначенням пенсії зі зниженням пенсійного віку надано посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи 4 категорії серії НОМЕР_1 , довідка Козинської селищної ради Обухівського району Київської області (органу місцевого самоврядування) від 12.03.2025, що підтверджує період постійного проживання позивача на території зони посиленого радіологічного контролю у селищі Козин Обухівського району Київської області.
Відтак, позивачем органу Пенсійного фонду надано визначені Законом №796-ХІІ та Порядком №22-1 документи, що підтверджують право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, як особі, що постійно проживала у зоні посиленого радіологічного контролю.
Позивач просила призначити пенсію за віком із зниженням пенсійного віку до 55 років, тобто зниження пенсійного віку в спірному випадку має складати 5 років.
Відповідно для зниження пенсійного віку на 5 років позивач мала прожити у зоні посиленого радіологічного контролю 11 років, виходячи з наступного розрахунку: 2 роки + 9 років (3 роки х 3).
Наданими позивачем документами доведено, що вона постійно проживала у зоні посиленого радіологічного контролю з 31 березня 1970 року по 29 серпня 2000 року, тобто більше 11 років, відповідно, позивач набула право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.
Зважаючи на наведене, суд погоджує висновок суду першої інстанції про протиправність рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку до 55 років відповідно до статті п. 5 ч. 2 ст. 55 Закону № 796-XII.
Також суд визнає обґрунтованим обраний судом першої інстанції спосіб захисту порушеного права позивача.
Так, оскільки позивач на час звернення із заявою про призначення пенсії досягла пенсійного віку (55 років), має необхідний страховий стаж та надала всі необхідні документи на підтвердження статусу потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи та факту проживання в зоні посиленого радіологічного контролю понад 4 роки станом на 1 січня 1993 року, вона має право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку. 
Відповідно, відповідач має призначити позивачу пенсію зі зниженням пенсійного віку.
Доводи апелянта про те, що для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи не враховано період проживання позивача на території радіоактивного забруднення згідно з довідкою від 12.03.2025 № 125/09-16/09-2025, оскільки довідка видана на підставі паспорту та акта про встановлення місця проживання особи та не підтверджена первинними документами, суд відхиляє, адже надана позивачем довідка органу місцевого самоврядування є належним доказом проживання позивача у зоні посиленого радіологічного контролю понад 4 роки станом на 1 січня 1993 року.
Суд зауважує, що ані нормами Закону №796-ХІІ, ані Порядком №22-1 не передбачено зазначення у таких довідках посилання на первинні документи.
Аргумент апелянта про те, що період проживання позивача у зоні посиленого радіологічного контролю є менше 4 років є цілком безпідставним, адже, як вказано вище, такий період становить з 31 березня 1970 року по 29 серпня 2000 року.
Суд також визнає необґрунтованими посилання апелянта на висновки Верховного Суду, приведені в апеляційній скарзі, через відмінність фактичних обставин у наведених рішеннях та у цій справі.
Стосовно аргументу апелянта про втручання суду першої інстанції у дискрецію відповідача суд зазначає таке.
Згідно зі статтею 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини вказав, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.
При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.
У рішенні в справі «Рисовський проти України» (Rysovskyyv. Ukraine) від 20 жовтня 2011 року (заява № 29979/04) ЄСПЛ вказав, що принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.
З урахуванням визначеного статтею 8 Конституції України принципу верховенства права та встановлених статтею 2 КАС України завдань суду як державної правозахисної інституції суд дійшов висновку про обґрунтованість обраного судом першої інстанції способу захисту порушеного права позивача – зобов`язання призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах. 
Частинами третьою - четвертою статті 245 КАС України установлено, що у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У разі якщо ухвалення рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Суд зазначає, що в розглядуваному випадку відсутні підстави вважати, що повноваження органу Пенсійного фонду у питанні призначення пенсії є дискреційними, позаяк для прийняття рішення на користь позивача виконано усі умови, визначені законом, й прийняття рішення про призначення позивачу пенсії зі зниженням пенсійного віку не передбачає право відповідача діяти на власний розсуд. 
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Оскільки предметом позову в цій справі є дії (рішення) суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку. 
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 29 грудня 2025 року в справі № 280/9355/25 залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 29 грудня 2025 року в справі № 280/9355/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати ухвалення 18 березня 2026 року та відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.
Повне судове рішення складено 18 березня 2026 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва 

суддя В.Є. Чередниченко 

суддя С.М. Іванов