ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"28" січня 2026 р. Справа№ 910/10855/24
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Кравчука Г.А.
суддів: Коробенка Г.П. 
Тищенко А.І. 

при секретарі судового засідання: Нагулко А.Л.
за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 28.01.2026 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Шевченко Лілії Миколаївни
на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.11.2025 (повний текст складено 13.11.2025)
у справі № 910/10855/24 (суддя Спичак О.М.)
за позовом Фізичної особи-підприємця Шевченко Лілії Миколаївни
до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк»
про визнання незаконним та скасування рішення, визнання правочину недійсним,
ВСТАНОВИВ:
Обставини, що передували прийняттю оскаржуваного судового рішення.
У вересні 2024 року Фізична особа-підприємець Шевченко Лілія Миколаївна (далі - Підприємець, позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовною заявою (з урахуванням заяви від 28.10.2024 про зміну предмета позову) до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (далі - Банк, відповідач) про: 
- визнання незаконним та скасування рішення Акціонерного товариства Акціонерного банку "Приватбанк" від 14.06.2024, викладеного у формі службової записки шаблон № 100202 напрямку "Фінансовий моніторинг" №E.17.U.0.0/4-7351795 від 14.06.2024 "Висновок НФМ. Розірвання ділових відносин з клієнтом Фізичною особою-підприємцем Тягаєнком Віталієм Олександровичем (3417315252) та пов`язаними з ним особами/Гілка підозріла (ризикова) діяльність клієнта" щодо Фізичної особи-підприємця Шевченко Лілії Миколаївни;
- визнання недійсним одностороннього правочину, вчиненого Акціонерним товариством Комерційним банком "Приватбанк" про розірвання після 14.06.2024, укладеного з Фізичною-особою-підприємцем Шевченко Лілією Миколаївною договору банківських послуг.
Позов мотивовано тим, що Підприємець як клієнт Банку пройшла необхідну процедуру ідентифікації та верифікації, не вчиняла жодних незаконних або сумнівних операцій, Банк не звертався до позивача щодо надання уточнень, пояснень або додаткової інформації ні щодо клієнта, ні щодо операцій клієнта, а тому односторонній правочин відповідача у вигляді рішення від 14.06.2024 про відмову від підтримання ділових відносин/відмову в обслуговуванні шляхом розірвання договору є таким, що суперечить вимогам закону, внаслідок чого підлягає визнанню недійсним.
За результатами первісного розгляду цієї справи рішенням Господарського суду міста Києва від 04.12.2024, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2025, у позові відмовлено.
Судові рішення мотивовані тим, що направлення відповідачем повідомлення про розірвання договору узгоджуються з приписами Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" від 06.12.2019 №361-ІХ (далі - Закон №361-ІХ), Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 19.05.2020 №65 (далі - Положення №65) та внутрішніх документів Банку. 
Постановою Верховного Суду від 19.06.2025 рішення Господарського суду міста Києва від 04.12.2024 та постанова Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2025 у справі №910/10855/24 скасовані, справу №910/10855/24 направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.
Суд касаційної інстанції у вказаній постанові дійшов висновку, що судами попередніх інстанцій залишені поза увагою та без належної правової оцінки доводи та докази Підприємця щодо здійснення нею підприємницької діяльності, за тими банківськими операціями, які (за відсутності розуміння предмету доказування в умовах ненадання Банком інформації щодо конкретних підстав прийняття спірного рішення про розірвання Договору) вважала такими, що відносяться до предмету спору, а при зверненні з цим позовом нею оскаржувалося  не право Банку на вчинення дій як суб`єкта фінансового моніторингу, а їх підставність, у зв`язку з чим судами належало дослідити обґрунтованість мотивів Банку у прийнятті рішення про відмову від підтримання ділових відносин/відмову в обслуговуванні Підприємця шляхом розірвання договору та дослідити докази, якими вони (мотиви) підтверджуються з урахуванням вимог частини третьої статті 2, статей 13, 74, 76-79 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).
Верховний Суд звернув увагу, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. Однак, прийняті у цій справі рішення і постанова судів попередніх інстанцій наведеним вимогам у повній мірі не відповідають внаслідок порушення судами норм процесуального права та неповного встановлення обставин справи, які мають істотне значення для вирішення спору. 
При новому розгляді даної справи у суді першої інстанції 03.09.2025 від відповідача надійшла заява про закриття провадження у справі в частині позовних вимог про визнання незаконним та скасування Рішення Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" від 14.06.2024 про відмову від підтримання ділових/ відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/ розірвання договору, а 01.10.2025 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі в цілому.
За результатами розгляду у підготовчому засіданні 12.11.2025 клопотання відповідача про закриття провадження у справі судом першої інстанції постановлено ухвалу, яка є предметом апеляційного перегляду. 
Короткий зміст судового рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.11.2025 закрито провадження у справі № 910/10855/24 в частині позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" від 14.06.2024, викладеного у формі службової записки шаблон №100202 напрямку "Фінансовий моніторинг" №Е.17.U.0.0/4-7351795 від 14.06.2024 "Висновок НФМ. Розірвання ділових відносин з клієнтом Фізичною особою-підприємцем Тягаєнком Віталієм Олександровичем (3417315252) та пов`язаними з ним особами/Гілка підрозділа (ризикова) діяльність клієнта" щодо Фізичної особи-підприємця Шевченко Лілії Миколаївни.
В іншій частині клопотання відмовлено.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що Рішення Банку від 14.06.2024 (Висновок E.17.U.0.0/4-7351795 від 14.06.2024) є внутрішнім документом Банку, яке спрямоване на встановлення наявності/ відсутності підозр, про відмову від підтримання ділових відносин/встановлення неприйнятно високого ризику або про відхилення висновку, та який діє у межах цієї юридичної особи.
Таке Рішення не створює жодних обов`язків для третіх осіб (позивача), тому не може порушувати будь-які права таких осіб унаслідок прийняття цього Рішення. Натомість односторонній правочин у формі Повідомлення, вчинений відповідачем на підставі Рішення (Висновку), вже породжує юридичні наслідки для позивача.
Поряд з цим, суд першої інстанції зазначив, що позовна вимога про визнання незаконним та скасування рішення Банку від 14.06.2024, викладеного у формі службової записки шаблон №100202 напрямку "Фінансовий моніторинг" №Е.17.U.0.0/4-7351795 від 14.06.2024 "Висновок НФМ. Розірвання ділових відносин з клієнтом Фізичною особою-підприємцем Тягаєнком Віталієм Олександровичем (3417315252) та пов`язаними з ним особами/Гілка підрозділа (ризикова) діяльність клієнта" щодо позивача, не підлягає розгляду в суді жодної юрисдикції, адже не направлене на поновлення (і не здатне поновити) прав позивача незалежно від юрисдикції суду.
З огляду на зазначене, суд першої інстанції виснував про наявність підстав закриття провадження в справі у вказаній частині позовних вимог у відповідності до приписів пункту 1 частини 1 статті 231 ГПК України (спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства), оскільки спір у цій частині не підлягає судовому розгляду в суді жодної юрисдикції. 
Щодо іншої частини позовних вимог - визнання недійсним одностороннього правочину, вчиненого Банком, про розірвання після 14.06.2024 укладеного з Підприємцем договору банківських послуг, суд першої інстанції, з урахуванням пояснень представника позивача, визнав необґрунтованими доводи відповідача про те, що під правочином Підприємець вважає саме Рішення Банку від 14.06.2024, викладене у формі службової записки шаблон №100202 напрямку "Фінансовий моніторинг" №Е.17.U.0.0/4-7351795 від 14.06.2024, у зв`язку з чим відхилив клопотання Банку про закриття провадження у вказаній частині позовних вимог. 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
Не погоджуючись із прийнятою ухвалою, Підприємець 19.11.2025 звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.11.2025 у справі № 910/10855/24 і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
24.11.2025 Підприємцем подано до суду апеляційної інстанції заяву (сформована в підсистемі ЄСІТС "Електронний суд" 23.11.2025) з додатковими аргументами щодо підстав оскарження прийнятої ухвали, у якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.11.2025 у справі №910/10855/24 повністю та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні клопотання Банку про закриття провадження у справі в частині визнання незаконним та скасування Рішення Банку від 14.06.2024 про відмову від підтримання ділових / відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин / розірвання договору про відмову від підтримання ділових / відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин /розірвання договору; направити справу для продовження розгляду по суті заявлених позовних вимог до суду першої інстанції.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, з урахуванням заяви від 23.11.2025, позивач зазначає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, що стало підставою для прийняття незаконної ухвали від 12.11.2025 у даній справі.
Узагальнені доводи позивача зводяться до такого:
-оспорюване Рішення Банку, незважаючи на його внутрішню форму (службова записка), є адміністративним актом юридичної особи, який, згідно з його власними процедурами, має прямий та негайний зовнішній вплив на права та обов`язки клієнта (позивача);
-Рішення Банку є актом реалізації його права на односторонню відмову від договору і його оскарження є необхідним для відновлення порушених прав позивача;
-найбільш вагомим негативним наслідком, пов`язаним із Рішенням Банку, є його безстроковий характер та наслідки для ділової репутації клієнта, оскільки відповідно до пункту 4.8 Порядку відмови, у день прийняття рішення про відмову або не пізніше наступного дня, до Єдиної клієнтської бази (ЄКБ) автоматично додається перелік клієнтів, стосовно яких прийнято рішення про відмову від підтримання ділових відносин (група ЄКБ "Groupld-KB93F6MP1UX20"). Внесення клієнта до цього переліку створює безстрокову перешкоду для поновлення існуючих договорів банківського обслуговування/рахунку, відновлення ділових відносин з Банком у майбутньому;
-скасування лише Повідомлення про відмову (як одностороннього правочину), але не скасування первинного Рішення, нездатне поновити права позивача, оскільки Банк, маючи нескасоване Рішення, може і зобов`язаний буде направити повторне повідомлення, оскільки першопричина (НВР і статус у Blacklist) залишається чинною;
-оскарження та скасування самого Рішення про встановлення НВР та відмову в підтриманні ділових відносин є належним і ефективним способом захисту порушених прав позивача для видалення з внутрішнього Blacklist та відновлення його ділової репутації. 
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.
Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.11.2023 апеляційну скаргу Підприємця на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.11.2025 у справі № 910/10855/24 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Кравчука Г.А., суддів Тарасенко К.В. та Коробенка Г.П.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.11.2025 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/10855/24; відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Підприємця на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.11.2025 у справі № 910/10855/24.
08.12.2025 матеріали справи №910/10855/24 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Підприємця на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.11.2025 у справі №910/10855/24, справу призначено до розгляду на 13.01.2026 об 13 год 00 хв, запропоновано учасникам справи вчинити процесуальні дії в установлені судом апеляційної інстанції строки.
За результатами поданої представником Банку Пономарь С.Г. заяви про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.12.2025 її задоволено; постановлено судове засідання, яке відбудеться 13.01.2026 о 13 год 00 хв, проводити в режимі відеоконференції; визначено особу, яка братиме участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду: представник відповідача - Пономарь С.Г.; попереджено сторін, що відповідно до частини 5 статті 197 ГПК України, ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву. 
Розпорядженням Керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 13.01.2026 призначено повторний автоматизований розподіл справи у зв`язку з перебуванням судді Тарасенко К.В. у відпустці.
Згідно Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.01.2026 справу № 910/10855/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Кравчука Г.А., суддів Тищенко А.І., Коробенка Г.П.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2026 вказаною колегією суддів прийнято до свого провадження апеляційну скаргу Підприємця на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.01.2025 у справі № 910/10855/24, розгляд справи призначено на 28.01.2026 о 12 год 50 хв, визначено особу, яка братиме участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду: представник відповідача - Пономарь С.Г.
Позиція інших учасників справи.
22.12.2025 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" до Північного апеляційного господарського суду від Банку надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого відповідач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивача та залишити ухвалу суду першої інстанції від 12.11.2025 у справі №910/10855/24 без змін.
Мотивуючи заперечення проти вимог апеляційної скарги, відповідач вказує, що наведені в ній доводи апелянта повністю спростовуються положеннями чинного законодавства, висновками суду першої інстанції, а також доказами, що є в матеріалах справи та досліджені судом першої інстанції в процесі розгляду поданого позивачем клопотання про закриття провадження у даній справі. 
Відповідач наполягає на тому, що Рішення Банку від 14.06.2024 про відмову від ділових відносин з позивачем не є актом, який відповідно до закону чи установчих документів має обов`язковий характер для учасників правовідносин, що виникають чи припиняються з прийняттям такого акта.
Отже, на думку відповідача, суд першої інстанції правомірно закрив провадження у справі в частині визнання протиправним та скасування Рішення Банку від 14.06.2024 про відмову від підтримання ділових / відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин / розірвання договору, оскільки спір у цій частині не підлягає розгляду в суді жодної юрисдикції. 
Явка представників сторін.
У судове засідання 28.01.2023 з`явився представники позивача та відповідача. 
Представник позивача у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу суду першої інстанції, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні клопотання Банку, справу направити в суд першої інстанції для продовження розгляду.
Представник відповідача проти вимог апеляційної скарги заперечив, просить відмовити в її задоволенні, оскаржуване судове рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
Як убачається зі змісту оскаржуваної ухвали, яка є предметом апеляційного оскарження, суд першої інстанції частково задовольнив клопотання Банку, закрив провадження у справі в частині позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення Банку від 14.06.2024, викладеного у формі службової записки шаблон №100202 напрямку "Фінансовий моніторинг" №Е.17.U.0.0/4-7351795 від 14.06.2024 "Висновок НФМ. Розірвання ділових відносин з клієнтом Фізичною особою-підприємцем Тягаєнком Віталієм Олександровичем (3417315252) та пов`язаними з ним особами/Гілка підрозділа (ризикова) діяльність клієнта" щодо Підприємця (далі - Рішення Банку від 14.06.2024), у відповідності з приписами пункту 1 частини 1 статті 231 ГПК України (спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства).
В іншій частині клопотання щодо решти позовних вимог (визнання недійсним одностороннього правочину, вчиненого Банком, про розірвання після 14.06.2024 укладеного з Підприємцем договору банківських послуг) суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі відмовив.
При цьому суд першої інстанції виснував, що позовна вимога про визнання незаконним та скасування Рішення Банку від 14.06.2024 викладеного у формі службової записки шаблон №100202 напрямку "Фінансовий моніторинг" №Е.17.U.0.0/4-7351795 від 14.06.2024 "Висновок НФМ. Розірвання ділових відносин з клієнтом Фізичною особою-підприємцем Тягаєнком Віталієм Олександровичем (3417315252) та пов`язаними з ним особами/Гілка підрозділа (ризикова) діяльність клієнта" щодо Підприємця не підлягає розгляду в суді жодної юрисдикції, адже не направлене на поновлення (і не здатне поновити) прав позивача незалежно від юрисдикції.
Колегія суддів апеляційного господарського суду із зазначеними висновками суду першої інстанції в оскаржуваній ухвалі погоджується, зважаючи на таке. 
Відповідно до частини 1 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до частин 1, 2 статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. 
Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції визначена положеннями статті 20 ГПК України.
Так, за приписами частини 1 статті 20 ГПК України (у редакції, чинній на момент звернення з позовом у даній справі) господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:
-справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці (пункт 1);
-справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем (пункт 10). 
Причиною звернення до суду з даним позовом є наявність/відсутність підстав для розірвання з ініціативи Банку договору на банківське обслуговування в односторонньому порядку - відмови від ділових відносин з позивачем у зв`язку зі встановленням йому неприйнятно високого ризику за результатами проведення належної перевірки.
Отже, спірні правовідносини у даній справі пов`язані зі здійсненням відповідачем функцій суб`єкта первинного фінансового моніторингу, до яких, зокрема, віднесені банки за приписами пункту 1 частини 2 статті 6 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення", у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №361-ІХ). 
Згідно з частиною 6 статті 7 Закону № 361-IX суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний встановити неприйнятно високий ризик ділових відносин (фінансової операції без встановлення ділових відносин) стосовно клієнтів у разі: неможливості виконувати визначені цим Законом обов`язки або мінімізувати виявлені ризики, пов`язані з таким клієнтом або фінансовою операцією; наявності обґрунтованих підозр за результатами вивчення підозрілої діяльності клієнта, що така діяльність може бути фіктивною.
Неприйнятно високий ризик - максимально високий ризик, що не може бути прийнятий суб`єктом первинного фінансового моніторингу відповідно до внутрішніх документів з питань фінансового моніторингу (пункт 39 частини 1 статті 1 Закону № 361-IX).
Питання відмови від встановлення (підтримання) ділових відносин, проведення фінансової операції врегульовано статтею 15 Закону № 361-IX.
Суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин/відмовити клієнту у відкритті рахунка (обслуговуванні), у тому числі шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунка/відмовитися від проведення фінансової операції в тому числі у разі встановлення клієнту неприйнятно високого ризику або ненадання клієнтом необхідних для здійснення належної перевірки клієнта документів чи відомостей (абзац 3 частини 1 статті 15 Закону № 361-IX).
Загальні вимоги щодо виконання банками законодавства України з питань фінансового моніторингу встановлені також Положенням про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого постановою Національного банку України № 65 від 19.05.2020 (далі-Положення №65).
Так, за змістом пунктів 34-37 Положення №65 передбачено:
- банк зобов`язаний у своїй діяльності застосовувати ризик-орієнтований підхід, що має бути пропорційним характеру та масштабу діяльності банку;
-ризик-орієнтований підхід має застосовуватися банком на безперервній основі та забезпечувати виявлення, ідентифікацію, оцінку всіх наявних та потенційних ризиків легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, притаманних діяльності банку (ризик-профілю банку) та його клієнтам, а також передбачати своєчасне розроблення заходів з управління такими ризиками, їх мінімізації;
- банк документує процес застосування ризик-орієнтованого підходу таким чином, щоб бути здатним продемонструвати його суть (зокрема те, у чому полягає різниця в підходах), прийняті банком рішення під час його застосування та обґрунтованість таких рішень;
- банк, застосовуючи ризик-орієнтований підхід, має утримуватися від необґрунтованого застосування де-рискінгу. Зазначений підхід протирічить ризик-орієнтованому підходу та не сприяє фінансовій інклюзії.
Критерії ризиків визначаються банком самостійно з урахуванням критеріїв ризиків, установлених Національним банком у додатку 19 до Положення №65, типологічних досліджень, результатів національної оцінки ризиків, а також рекомендацій Національного банку. Банк визначає пріоритетність / значущість розроблених критеріїв ризику, враховуючи можливі наслідки / вплив таких ризиків, та встановлює їм відповідну питому вагу для здійснення подальшої оцінки рівня ризику (пункти 45, 46 Положення №65).
Банк за результатами здійснення оцінки ділових відносин (фінансової операції без встановлення ділових відносин) із клієнтом установлює рівень ризику, використовуючи скорингову ризик-модель, що враховує наявність притаманних клієнту, його діяльності (у тому числі тієї, що очікується на етапі встановлення ділових відносин із клієнтом) критеріїв ризику (пункт 54 Положення №65).
Відповідно до пункту 55 Положення №65 шкала для класифікації рівнів ризику ділових відносин (фінансової операції без встановлення ділових відносин) обов`язково має містити високий та неприйнятно високий (підкатегорія високого ризику, який є максимально високим ризиком, що не може бути прийнятий банком) рівні ризику.
Банк запроваджує власну скорингову ризик-модель і самостійно визначає вхідні дані та інформаційні джерела для проведення оцінки ризиків, алгоритм (модель) проведення оцінки ризиків та шкалу визначення рівнів ризиків (пункт 56 Положення №65).
Пунктом 61 Положення №65 передбачено, що банк установлює неприйнятно високий ризик ділових відносин (фінансової операції без встановлення ділових відносин) стосовно клієнтів у випадках, визначених частиною 6 статті 7 Закону №361-ІХ, у інших випадках, визначених банком самостійно у внутрішніх документах банку з питань протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, а також щодо:
- клієнтів (осіб), щодо яких у банку за результатами вивчення підозрілої діяльності клієнта є обґрунтовані підозри про здійснення ними операцій легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та / або фінансування розповсюдження зброї масового знищення, інших злочинів;
- клієнтів (осіб), щодо яких у банку є підстави вважати, що вони є компаніями-оболонками.
Згідно з пунктом 1 Додатку №12 до Положення №65 банк зобов`язаний відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин/відмовити клієнту у відкритті рахунка (обслуговуванні), у тому числі шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунка / відмовитися від проведення фінансової операції у випадках, передбачених частиною 1 статті 15 Закону №361-ІХ.
Відповідно до підпунктів 3, 5 пункту 8 Додатку №12 до Положення №65 банк має визначити у внутрішніх документах банку з питань протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення порядок відмови у передбачених законом випадках від встановлення (підтримання) ділових відносин (у тому числі шляхом розірвання договірних відносин) або проведення фінансової операції, що також має містити:
- складання висновку з чітким зазначенням підстав відмови в підтриманні ділових відносин із клієнтом (із посиланням на конкретні абзаци, пункти та частини статті 15 Закону №361-ІХ у кожному випадку; 
- порядок інформування клієнта про відмову в установленні (підтриманні) із ним ділових відносин з обов`язковим зазначенням дати відмови та відповідних підстав відмови, визначених статтею 15 Закону №361-ІХ (із посиланням на конкретні абзаци, пункти та частини цієї статті). 
Верховний Суд неодноразово наголошував (справи №910/18504/20, №910/10855/21, №922/1253/23, №757/57487/20-ц), що банк наділений правом відмовитися від подальших ділових відносин з клієнтом та розірвати відповідний договір в односторонньому порядку у випадку встановлення клієнту неприйнятно високого ризику внаслідок проведення внутрішньої перевірки.
З наведеного вбачається, що приписи статті 15 Закону №361-ІХ уповноважують банк правом відмовитися в односторонньому порядку від ділових відносин з клієнтами з неприйнятно високим ризиком, проте банк зобов`язаний підтвердити існування правових підстав для встановлення неприйнятно високого ризику, тобто таке право залежить від настання певних визначених законом обставин щодо встановлення клієнту такої категорії ризику внаслідок проведення внутрішньої перевірки. 
Відповідачем долучено до матеріалів справи копію Порядку відмови від підтримання ділових відносин та закриття рахунків клієнтів Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк", затвердженого рішенням Правління банку (протокол №23 від 18.05.2021) (далі - Порядок відмови).
Згідно з пунктом 2.1 розділу 2 Порядку відмови визначено, що висновок - документальне оформлення результатів аналізу ділових відносин/вивчення клієнта/діяльності/фінансових операцій, який складається уповноваженим працівником, з максимально чітким та всебічним викладенням обставин, фактів, подій, що дають підстави для відмови за результатами вжитих заходів та містять аргументовані пропозиції стосовно відмови в підтриманні ділових відносин із клієнтом/відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин з посиланням на норми законодавства щодо відмови.
Відповідно до пункту 4.5 розділу 4 Порядку відмови, відповідальний працівник Банку/особа, уповноважена відповідальним працівником Банку за результатами розгляду висновку приймає остаточне рішення щодо наявності/відсутності підозр, про відмову від підтримання ділових відносин/встановлення неприйнятно високого ризику або про відхилення висновку.
Надання/поставлення адресатом резолюції "Дозволяю" на висновку у вигляді службової записки у ПК "ПриватДок" є датою прийняття рішення про відмову в підтриманні ділових відносин із клієнтом.
Пунктом 4.6 Порядку відмови передбачено, що внаслідок прийняття рішення про відмову:
-достроково за ініціативою банку розриваються укладені договори банківського обслуговування, зокрема поточних рахунків, депозитні (вкладні) договори та договори, укладені з метою отримання інших банківських послуг (продуктів), що не передбачають відкриття поточних рахунків. Рішення щодо необхідності / доцільності дострокового розірвання кредитного договору з клієнтом, відносно якого прийнято рішення про відмову, дострокового кредиту, приймається Уповноваженим органом банку за поданням бізнес підрозділу ГО;
-закриваються поточні/депозитні та інші рахунки після здійснення завершальних операцій за цими рахунками;
-здійснюється обмеження в обслуговуванні клієнта та відмова в наданні банківських послуг, зокрема, нові договори / рахунки не укладаються / не відкриваються, видача нових траншів / встановлення кредитних ліній не здійснюється;
-вживаються заходи щодо завершення ділових відносин по укладених договорах /послугах, в тому числі гарантіях / акредитивах / інкасо / авалям у порядку, визначеному продуктовою документацією/умовами послуги та умовами відповідного договору. 
За змістом пункту 4.10 Порядку відмови встановлено, що не пізніше наступного робочого дня за днем прийняття рішення про відмову здійснюється відмова в обслуговуванні клієнта /наданні клієнту банківських послуг за продуктами шляхом встановлення обмежень:
-доступу до дистанційних систем обслуговування (Приват24) для унеможливлення ініціювання операцій за рахунками / картами клієнта;
- на рахунки / платіжні карти клієнта / банківські продукти / послуги, для унеможливлення здійснення видаткових операцій, відкриття нових рахунків / продуктів / послуг, встановлення нових кредитних ліній.
З дня встановлення обмеження поточний рахунок / платіжна карта є недіючим через обмеження / блокування видаткових операцій за рахунком / карткою. 
За умовами пункту 4.11 Порядку відмови повідомлення про відмову надсилається клієнту Департаментом з обробки запитів клієнтів та держорганів ГО поштовим протягом 5 днів з дати прийняття рішення про відмову.
Аналізуючи вище зазначені приписи Порядку відмови у кореспонденції із нормами Положення №65 та частини 6 статті 7, статті 15 Закону №361-ІХ, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що саме рішення у вигляді висновку чи іншого документа, погодженого спеціально уповноваженим органом у порядку, визначеному Законом, Положенням №65 та внутрішніми документами банку, є тим документом, що складений відповідальними працівниками банку для внутрішнього користування, який підтверджує існування правових підстав для встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами проведення внутрішньої перевірки, доказом здійсненої банком оцінки та переоцінки ризику внаслідок проведення такої перевірки, в якому максимально чітко та всебічно викладаються обставини, факти, події, що дають підстави для відмови у підтриманні ділових відносин із клієнтом з посиланням на конкретні абзаци, пункти та частини статті 15 Закону №361-ІХ.
Зміст Порядку відмови дає підстави вважати, що відмова від ділових відносин з клієнтом відбувається безпосередньо шляхом складання та направлення клієнту Повідомлення, а не Рішення у вигляді висновку (службової записки), погодженого спеціальним уповноваженим органом шляхом надання/проставлення резолюції "Дозволяю". 
В матеріалах справи наявні:
- викладене у формі службової записки шаблон №100202 напрямку "Фінансовий моніторинг" №Е.17.U.0.0/4-7351795 від 14.06.2024 "Висновок НФМ. Розірвання ділових відносин з клієнтом Фізичною особою-підприємцем Тягаєнком Віталієм Олександровичем (3417315252) та пов`язаними з ним особами/Гілка підрозділа (ризикова) діяльність клієнта" щодо Підприємця;
- повідомлення Банку про відмову від підтримання ділових відносин / відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин /розірвання договору і закриття рахунку від 15.06.2024 №20.1.0.0.0/7-240615/124, направлене відповідачем позивачу, яким письмово поінформовано останнього про прийняте рішення та дострокове за ініціативою Банку розірвання укладених договорів банківського обслуговування /депозитних (вкладних) договорів без перерахунку процентів на вклад (депозит) та договорів, укладених з метою отримання інших банківських послуг (продуктів), що не передбачають відкриття поточних рахунків (крім кредитних договорів), та закриття поточних /депозитних та інших рахунків після здійснення завершальних операцій за цими рахунками. 
Суд першої інстанції правомірно погодився із твердженнями відповідача про те, що зважаючи на наведені приписи Порядку відмови, враховуючи, що службова записка Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" E.17.U.0.0/4-7351795 від 14.06.2024, складена Напрямком фінансового моніторингу та оформлена в шаблоні №100202, містить висновок щодо встановлення НВР та відмову від підтримання ділових відносин з клієнтом ФОП Шевченко Л.М., на підставі статті 15 Закону №361-ІХ, отримала резолюцію адресата-відповідального працівника Банку - Члена Правління Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" (з питань комплаєнсу), то відповідне рішення є прийнятим саме цим документом.
Рішення Банку від 14.06.2024 (Висновок E.17.U.0.0/4-7351795 від 14.06.2024) є внутрішнім документом Банку, який спрямований на встановлення наявності/ відсутності підозр, про відмову від підтримання ділових відносин/встановлення неприйнятно високого ризику або про відхилення висновку, та який діє у межах цієї юридичної особи.
Таке Рішення не створює жодних обов`язків для третіх осіб (позивача), не є актом у розумінні приписів пункту 10 частини 1 статті 20 ГПК (які мають обов`язковий характер для учасників правовідносин, що виникають чи припиняються з прийняттям такого акта), тому не може порушувати будь-які права таких осіб внаслідок прийняття цього Рішення. 
Натомість односторонній правочин у формі Повідомлення, вчинений відповідачем на підставі Рішення (Висновку/службової записки), вже породжує юридичні наслідки для позивача.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовна вимога про визнання незаконним та скасування рішення Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" від 14.06.2024, викладеного у формі службової записки шаблон №100202 напрямку "Фінансовий моніторинг" №Е.17.U.0.0/4-7351795 від 14.06.2024 "Висновок НФМ. Розірвання ділових відносин з клієнтом Фізичною особою-підприємцем Тягаєнком Віталієм Олександровичем (3417315252) та пов`язаними з ним особами/Гілка підрозділа (ризикова) діяльність клієнта" щодо Фізичної особи-підприємця Шевченко Лілії Миколаївни, не підлягає розгляду в суді жодної юрисдикції, адже не направлене на поновлення (і не здатне поновити) прав позивача незалежно від юрисдикції суду.
При цьому судом апеляційної інстанції відхиляються як необґрунтовані заперечення позивача в апеляційній скарзі про те, що скасування лише Повідомлення про відмову (як одностороннього правочину), але не скасування первинного Рішення, нездатне поновити права позивача, оскільки Банк, маючи нескасоване Рішення, може і зобов`язаний буде направити повторне повідомлення, оскільки першопричина (НВР і статус у Blacklist) залишається чинною.
Зі змісту положень пунктів 4.10, 4.11 Порядку відмови убачається, що Рішення у вигляді висновку (службової записки), погодженого спеціальним уповноваженим органом шляхом надання/проставлення резолюції "Дозволяю", має бути реалізоване Банком у чітко визначені строки, зокрема, для надсилання клієнту Повідомлення про відмову встановлений строк - протягом 5 днів з дати прийняття рішення про відмову.
Зазначене виключає повторне направлення Повідомлення про відмову на підставі Рішення, прийнятого Банком 14.06.2024.
Отже, зважаючи на дослідженні у даній справі докази та встановлені на підставі них обставини, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає правомірним закриття судом першої інстанції провадження у даній справі в частині зазначених позовних вимог на підставі пункту 1 частини 1 статті 231 ГПК України з роз`ясненням позивачу, що спір у цій частині позовних вимог не підлягає судовому розгляду в суді жодної юрисдикції. 
Щодо іншої частини позовних вимог - визнання недійсним одностороннього правочину, вчиненого Банком, про розірвання після 14.06.2024 укладеного з Підприємцем договору банківських послуг, суд першої інстанції правильно визнав необґрунтованими доводи Банку про те, що під правочином Підприємець вважає саме рішення Банку від 14.06.2024, викладене у формі службової записки шаблон №100202 напрямку "Фінансовий моніторинг" №Е.17.U.0.0/4-7351795 від 14.06.2024, у зв`язку з чим правомірно відхилив клопотання Банку про закриття провадження у вказаній частині позовних вимог.
За таких обставин, доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, з приводу неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення вимог процесуального права, неповного з`ясування обставин та дослідження доказів, що є підставою для скасування судового рішення (ухвали), не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. 
У даній справі суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах. З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених судом апеляційної інстанції, інші доводи, викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спірних питань у даній справі. 
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з частиною 1 статті 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Пунктом 1 частини 1 статті 275 ГПК України передбачено, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За приписами частини 1 статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на встановлені обставини, колегія суддів апеляційного господарського суду доходить до висновку, що ухвала Господарського суду міста Києва від 12.11.2025 у справі № 910/10855/24 є обґрунтованою, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, підстав для її скасування не вбачається, у зв`язку з чим підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга відповідно без задоволення. 
Судові витрати.
Витрати зі сплати судового збору, пов`язані з розглядом апеляційної скарги, з огляду на висновок суду апеляційної інстанції у відповідності до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.
Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,
УХВАЛИВ:
1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Шевченко Лілії Миколаївни на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.11.2025 у справі № 910/10855/24 залишити без задоволення.
2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.11.2025 у справі №910/10855/24 залишити без змін.
3. Матеріали справи №910/10855/24 повернути до місцевого господарського суду. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 18.02.2026.

Головуючий суддя Г.А. Кравчук 

Судді Г.П. Коробенко

А.І. Тищенко