Справа № 466/11672/25
Провадження № 2/466/1125/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(заочне)

23 квітня 2026 року Шевченківський районний суд м. Львова у складі:
головуючої судді Торської І.В.,
секретаря с/з Гавдульського Р.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-
в с т а н о в и в :

11.12.2025 представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Телішевський Іван Данилович звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ОСОБА_1 зареєстрована і проживає в квартирі АДРЕСА_1 та є її основним квартиронаймачем. Дана квартира є неприватизованою та належить до державного житлового фонду (житлового фонду Львівської міської ради). Окрім неї, в квартирі зареєстровані та проживають дочка ОСОБА_4 , внук ОСОБА_5 . Також в даній квартирі зареєстровані відповідачі: син позивачки - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та внук - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Однак, останні фактично не проживають в даній квартирі з 2016 року. Їхнє фактичне місцезнаходження позивачці невідоме. Через відсутність відповідачів на протязі майже 10 років, позивачка немає можливості реалізувати своє право на приватизацію квартири. У зв`язку з чим ОСОБА_1 звернулась до суду.
Ухвалою від 02.01.2026 прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням до розгляду та відкрито провадження, розгляд якої визначено здійснювати за правилами загального позовного провадження у справі з викликом сторін.
Ухвалою від 19 лютого 2026 року закрито підготовче судове засідання та призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.
12.03.2026 (вх. №8120) через підсистему «Електронний суд» від представника позивачки ОСОБА_1 – адвоката Телішевського І.Д. надійшло клопотання про розгляд справи без їхньої участі, позов просить задовільнити та долучити до матеріалів справи копію витягу з розпорядження місцевої адміністрації Шевченківської районної ради народних депутатів м. Львова №713 від 16.06.1994, з метою підтвердження правомірності проживання позивачки у зазначеній квартирі.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися повторно, хоча повідомлялися належним чином про час та місце розгляду справи, відзив на позовну заяву до суду не подали. Оскільки позивачка не заперечує щодо проведення заочного розгляду справи, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, згідно вимог ст.ст.280-282 ЦПК України, на підставі наявних доказів.
У відповідності до ч. 2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, не здійснюється.
Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Ознайомившись з матеріалми справи, заслухавши показання свідків, з`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає до задоволення у зв`язку із наступним.
Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.
Судом встановлено, що відповідно до Витягу із розпорядження №713 від 16.06.1994 року, після смерті основного наймача – матері позивачки гр. ОСОБА_6 , ОСОБА_1 з сім`єю 4 особи: вона, 2 дочки, син, визнано наймачем квартири АДРЕСА_1 , яка складається з чотирьох кімнат житловою площею 50.3 кв.м, кухні площею 8,0 кв. м та всіма комунальними вигодами з відкриттям особового рахунку в РЕД-407. На даний час спірне житло не приватизоване.
Згідно відомостей з Реєстру Львівської міської територіальної громади про кількість зареєстрованих осіб №203750, яке видане Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради від 06.10.2025, за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровано 5 осіб, а саме: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Факт не проживання за період 2016-2025 рр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 , стверджується актом №1/1 комісії ОСББ «Окуневського 1», які затверджені Головою правління ОСББ «Окуневського 1» від 26.09.2025 року.
Також факт не проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 ствердили допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Останні повідомили, що є сусідами позивачки, візуально знайомі з відповідачами, однак вже більше 5-ти років за місцем проживання відповідачів не бачили. В судовому засіданні підтвердили факт підписання акту №1/1 від 26 вересня 2025 року.
У постанові від 31 березня 2021 року у справі № 753/72/17 (провадження № 61-18178св20) Верховний Суд зазначив, що вимога про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, у разі її задоволення має фактичним наслідком позбавлення відповідачів права на житло та, відповідно, виселення їх. Проте таке позбавлення права має ґрунтуватися не лише на вимогах закону, але й бути виправданим, необхідним для захисту прав позивача та співмірним із тим тягарем, який у зв`язку із втратою житла покладається на сторону відповідача, оскільки позбавлення житла будь-якої особи є крайнім заходом втручання у права на житло.
Верховний Суд у постанові від 16.12.2020, справа № 571/1292/17 виходить з того, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. При вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності особи у жилому приміщення понад шість місяців та поважність причин такої відсутності. Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначаються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил ЦПК України щодо оцінки доказів.
За змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до ст.2 ЦПК України, завдання цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст.4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За вимогами ст.ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Відповідно до ст.64 ЖК Україничлени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення.
Згідно зі ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Аналіз статей 71,72 Житлового кодексу України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин такого не проживання.
Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи.
Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, встановлено, що відповідачі не проживають у спірній квартирі понад встановлений законом строк збереження права користування нею, доказів щодо чинення їм перешкод у користуванні такою, суду не надано.
Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги те, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 не проживають з 2016 року, не беруть участі в утриманні житла, не цікавляться його станом, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підставні та підлягають до задоволення. Відтак слід визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .
На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивачки підлягає стягненню сплачений нею судовий збір у розмірі 2 422,40 гривень в рівних частинах з кожного.
Керуючись ст.ст. 10, 12, 84, 89, 268, 273, 274, 280-284, 289, 314 ЦПК України, ст.ст. 319, 383 ЦК України, суд, -
ухвалив:
позов задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право на користування житлом - квартирою АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 по 1211,20 грн. судового збору.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановленихЦивільним процесуальним кодексом України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленомуЦивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення суду може бути оскаржене позивачем до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги.
Сторони по справі:
Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
Повний текст судового рішення виготовлено та підписано 23 квітня 2026 року.
  Суддя	  	 І.  В.  Торська