ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 квітня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 754/13043/25
Провадження № 22-ц/820/843/26

Хмельницький апеляційний суд у складі
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Талалай О. І. (суддя-доповідач), Корніюк А. П., П`єнти І. В.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 січня 2026 року (суддя Мотонок Т. Я., повне судове рішення складено 16 січня 2026 року) у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд
у с т а н о в и в :
У серпні 2025 року АТ «Універсал Банк» (далі - Банк), звертаючись до суду із вказаним позовом, зазначало, що 03 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг. Відповідачка у заяві підтвердила свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредитування складає між нею і Банком договір про надання банківських послуг. На підставі укладеного договору ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на рахунок (картка № НОМЕР_1 ). Взяті на себе за кредитним договором зобов`язання відповідачка не виконала, у зв`язку з чим заборгованість за кредитом станом на 04 червня 2025 року складає 36131,83 грн.
Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 січня 2026 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за договором про надання банківських послуг «Монобанк» від 03 жовтня 2020 року станом на 04 червня 2025 року, а саме за кредитом у розмірі 36131,83 грн і 3028 грн судового збору.
Ухвалою Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 26 січня 2026 року у задоволенні заяви представника відповідачки про ухвалення додаткового рішення відмовлено.
ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові. Посилається на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права. При розгляді справи суд не встановив на які потреби був наданий кредит, не застосував до правовідносин сторін Закон України «Про споживче кредитування». Суд не взяв до уваги те, що строк кредитування на дату звернення позивача з позовом до суду не сплинув та встановлений згідно з терміном дії картки по квітень 2029 року. У неї не виник обов`язок дострокового повернення всієї суми грошових коштів за кредитним договором, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що банк завчасно направив лист-вимогу про дострокове повернення кредиту, а вона таку вимогу одержала. Анкета-заява не містить обов`язкових умов, передбачених статтею 12 Закону України «Про споживче кредитування». Відсутні підстави вважати, що з підписанням анкети-заяви до договору про надання банківських послуг від 03 жовтня 2020 року сторони уклали договір відкриття рахунку, споживчого кредитування та узгодили будь-які його умови. Не відповідає вимогам закону висновок суду про те, що анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Договір приєднання в розумінні частини 1 статті 634 ЦК України не був укладений. Відсутні підстави для нарахування процентів, безпідставно врахованих позивачем в тіло кредиту. 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з частиною 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд першої інстанції правильно установив, що 03 жовтня 2020 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг, відповідно до умов якої просила відкрити поточний рахунок НОМЕР_2 у гривні на її ім?я та встановити кредитний ліміт на суму, вказану в додатку. 
Довідкою АТ «Універсал Банк» від 04 червня 2025 року підтверджено наявність в ОСОБА_1 рахунку НОМЕР_2 , картка № НОМЕР_1 , строк дії якої до квітня 2029 року.
Згідно з довідкою АТ «Універсал Банк» від 04 червня 2025 року розмір встановленого кредитного ліміту клієнта ОСОБА_1 через мобільний застосунок за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 03 жовтня 2020 року за карткою № НОМЕР_1 станом на 04 червня 2025 року 31300 грн.
Випискою про рух коштів по картці від 04 червня 2025 року підтверджується, що відповідачка користувалася кредитними коштами та
періодично повертала їх.
За розрахунком позивача та відповідно до виписки про рух коштів по картці на ім?я ОСОБА_1 заборгованість за кредитом станом на 04 червня 2025 року складає 36131,83 грн.
Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.
Задовольняючи позов суд виходив з того, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Висновок суду відповідає обставинам справи і вимогам закону.
Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу з таких підстав.
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
У силу статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка з метою отримання банківських послуг звернулася до АТ «Універсал Банк» і заповнила та власноручно підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг. Анкета-заява також підписана представником банку, який здійснив ідентифікацію та верифікацію клієнта. 
Анкета-заява містить докладну інформацію щодо відповідачки  ОСОБА_1 , зокрема фотокопії сторінок паспорта, інформацію про дату її народження, серію, номер паспорта і дату його видачі, адресу проживання, номер мобільного телефону, а також соціальний статус, джерело та розмір доходу. 
Пільговий період за користування кредитними коштами становить 62 дні. У разі виходу з пільгового періоду на кредит буде нараховуватись відсоткова ставка 3,1% на місяць. Відповідачка погодилася з тим, що банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту та з тим, що про зміну доступного розміру дозволеного кредитного ліміту Банк повідомляє її шляхом надсилання повідомлень у мобільний додаток (пункт 3 анкети-заяви).
Відповідно до пункту 10 анкети-заяви ОСОБА_1 надала право та доручила Банку здійснювати договірне списання коштів з усіх її рахунків, відкритих у Банку, без додаткових її розпоряджень, для погашення будь-яких інших її грошових зобов`язань перед Банком, що випливають з умов договору та/або будь-якого іншого договору, що укладений або буде укладений у майбутньому між нею та Банком. 
Отже, суд обґрунтовано дійшов висновку про укладення сторонами договору про надання банківських послуг, відповідно до умов якоговідповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на рахунок з умовою нарахування процентів на кредит у розмірі 3,1% на місяць у разі виходу з пільгового періоду. 
Разом з тим, помилковим є висновок суду про укладення сторонами договору-приєднання.
Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина 1 статті 634 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для усіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Матеріали справи не містять підтверджень, що саме наявні у справі Умови і правила обслуговування в АТ «Універсал Банк» при надання банківських послуг щодо продуктів monobank розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними при підписанні анкети-заяви, а також те, що вказані документи містили такі умови на момент отримання нею кредитних коштів. 
Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані ОСОБА_1 умови та правила надання банківських послуг, надані Банком Умови і правила обслуговування в АТ «Універсал Банк» при надання банківських послуг щодо продуктів monobank, Таблиця обчислення вартості кредиту, Тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачкою договору.
Проте це не призвело до неправильного вирішення справи.
ОСОБА_1 свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів не виконала.
Згідно з розрахунком заборгованості та випискою про рух коштів по картці проценти за користування кредитом нараховані в межах ставки 37,2% річних (3,1% на місяць), визначеної в анкеті-заяві.
Тому нарахування процентів відповідає умовам укладеного між сторонами договору.
Посилання в апеляційній скарзі на незаконність погашення процентів за рахунок кредитних коштів є помилковим, оскільки в анкеті-заяві відповідачка 
надала згоду на списання коштів з усіх її рахунків, відкритих у Банку. 
З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги про те, що вимога Банку про повернення кредиту є достроковою вимогою і позивач мав би завчасно направити лист-вимогу про дострокове повернення кредиту не заслуговують на увагу.
Укладений між сторонами кредитний договір від 03 жовтня 2020 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним).
Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті банку, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, і він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Наведене узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.
З огляду на викладене апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про недоведеність позовних вимог і наявність правових підстав для відмови в позові.
Рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального права, з додержанням норм процесуального права і підстав для його скасування у межах доводів апеляційної скарги немає.
Керуючись статтями 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

у х в а л и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 січня 2026 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
 
Повне судове рішення складено 13 квітня 2026 року.

Суддя-доповідач О. І. Талалай

Судді А. П. Корніюк

І. В. П`єнта