Справа № 453/19/26
№ провадження 3/453/79/26

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И  

19 лютого 2026 року м. Сколе
Суддя Сколівського районного суду Львівської області Брона А.Л., з участю захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Кручка В.С., розглянувши матеріали, які надійшли з ВП №3 Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України,-
за ч.1 ст. 130 КУпАП, -
в с т а н о в и в:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, серії ЕПР1 № 557662, складеного 02.01.2026 о 22 год. 43 хв. в с. Лавочне Стрийського району Львівської області по вул. Тараса Шевченка інспектором ВП №3 Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області Білинець М.М., ОСОБА_1 02.01.2026 о 21 год. 45 хв. в с. Лавочне Стрийського району Львівської області по вул. Тараса Шевченка керував транспортним засобом – автомобілем марки «ВАЗ 21099», номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова, порушення координації рухів, поведінка яка не відповідає обстановці), від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.
Захисник особа яка притягується до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 – адвокат Кручок В.С. надав суду пояснення, в яких зазначив наступне.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, серіїї ЕПР1 №557662 від 02.01.2026, складений поліцейським ВП №3 Стрийського РУП ГУНП у Львівській області ст. лейтенантом поліції Білинець М.М. відносно ОСОБА_1 щодо керування останнім ТЗ ВАЗ 21099 д.н. НОМЕР_1 в с. Лавочне вул. Т. Шевченка, Стрийського району Львівської області 21:45 год. з явними ознаками алкогольного сп?яніння (різкий запах алкоголю із порожнини рота, порушення координації рухів, нечітка мова і поведінка що не відповідає обстановці). Від огляду на стан алкогольного сп?яніння як зазначено в протоколі на місці зупинки та в медичному закладі водій відмовився, а відтак такий не проводився у зв"язку з його відмовою, чим порушив п.2.5 ПДР України. ОСОБА_1 не погоджується з даним висновком. 02.01.2026 біля 21 год. в с. Лавочне Стрийського району він керуючи ТЗ ВАЗ, був безпричинно зупинений працівниками поліції, один з яких непояснюючи підстав зупинки ТЗ, зразу припустив що він перебуває в стані алкогольного сп?яніння та у незрозумілій для нього формі запропонував пройти освідування на стан сп?яніння на місці з допомогою приладу Драгер. На це ОСОБА_2 повідомив, що не перебуває в стані алкогольного сп?яніння, та погодився пройти огляд на місці зупинки. Після того поліцейський також повідомив, що той має право і відмовитись від проходження такого огляду на місці.
На відеозаписі наданого суду поліцейським зафіксовано, як ОСОБА_1 після того як поліцейський неодноразово повідомив йому що він може відмовився від проходження огляду із застосуванням приладу «Драгер», дійсно відмовився від проходження огляду на місці, після чого поліцейським одразу було повідомлено про складання щодо нього адміністративних матеріалів. При цьому, поліцейськими не було з?ясовано у нього, чи згоден він пройти в цьому випадку огляд на стан сп?яніння у найближчому медичному закладі.
Враховуючи наведене, оскільки, після його незгоди пройти огляд на стан сп?яніння на місці з використанням спеціального технічного засобу йому не було роз"яснено право на проходження такого огляду в медичному закладі, а відтак він не може вважатись таким, що відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп?яніння у встановленому порядку, що виключає в діянні склад адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. Також, ОСОБА_1 письмового документу про направлення його в медичний заклад в його присутності поліцейський не складав, для підпису та ознайомлення такого, йому не надавав.
На підтврдждення винуватості, поліцейським надано суду відеозаписи, які виконані не у безперервному вигляді, як це вимагає наказ Департаменту патрульної поліції НПУ від 03.02.2016 №100, яким затверджено «Інструкцію про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них», та на відеозапису зовсім не зафіксовані всі обставини оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення.
Звертає увагу те, що надані суду відеозаписи не містять чіткої відмови ОСОБА_1 від проходження огляду, а навпаки у ньому відображено намагання довести що алкоголю не вживав і відповідно не перебував в стані алкогольного сп?яніння керуючи Т3, і від проходження огляду на стан сп?яніння на місці з допомогою приладу Драгер на який спочатку погодився, відмовився після того як поліцейський кілька разів вказав, що він має право відмовитись від такого. Крім цього, фактично з матеріалів справи не вбачається жодного об?єктивного підтвердження того, що водій порушив Правила дорожнього руху або існували інші підстави, прямо передбачені ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», які б надавали працівникам поліції право на законну зупинку транспортного засобу. Ні посилання на конкретний пункт ПДР, ні фіксації такого порушення технічними засобами, ні інших законних підстав у матеріалах немає. Постанови чи протоколи про порушення інших правил дорожнього руху якщо би такі були допущені ОСОБА_3 як водієм, у справі також відсутні.
Крім цього в протоколі про адміністративне правопорушення було зазначено, що водій керував транспортним засобом з "ознаками алкогольного сп?яніння», а не «в стані алкогольного сп?яніння», як визначено ч.1 ст. 130 КУпАП та в п.2. 9а ПДР (обов?язки і права водіїв механічних транспортних засобів).
Таким чином, склад правопорушення, що йому інкримінується, зазначений в протоколі про адміністративне правопорушення, не відповідає диспозиції ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та п.2.9а ПДР. Тому відповідальність водія за діяння, зазначене в протоколі, на підставі ч.1 ст. 130 КУпАП виключається. Відтак, оскільки склад зазначеного в протоколі та, відповідно, інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, не відповідає складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, тобто правопорушенням не являється, ОСОБА_1 не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності на підставі зазначеної норми.
Вказує, що на двох файлах відеоряді відсутня фіксація дати та часу проведення зйомки, а оскільки без часових міток неможливо стверджувати, що цей запис стосується саме того проміжку часу, який інкримінується особі в протоколі, що робить неможливим встановлення зв`язку між відео та часом вчинення інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення, тобто привязки до обставин справи. В матеріалах справи не ідентифіковано також і технічний засіб (модель, номер), на який здійснювався цей запис. Це суперечить вимогам Інструкції із застосування органами поліції технічних приладів та засобів, що мають функції фотовідеозйомки. З врахуванням викладеного, в діях ОСОБА_1 не вбачається протиправної, вини або бездіяльності за яку передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП, а від так на підставі ст. 247 КУпАП провадження відносно нього підлягає закриттю через відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення.
Під час розгляду справи вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, не знайшла свого підтвердження і спростовується наступним.
Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ст. 9 КУпАП).
Тобто адміністративне правопорушення це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.
Згідно вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження у справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її у точній відповідності з законом.
У відповідності з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 252 КУпАП висновок про наявність чи відсутність у діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності.
Згідно ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
В той же час, санкція ч.1 ст. 130 КУпАП регламентує відповідальність за керування транспортними засобами особами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, ЕПР1 № 557662, складеного 02.01.2026 о 22 год. 43 хв. в с. Лавочне Стрийського району Львівської області по вул. Тараса Шевченка інспектором ВП №3 Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області Білинець М.М., ОСОБА_1 02.01.2026 о 21 год. 45 хв. в с. Лавочне Стрийського району Львівської області по вул. Тараса Шевченка керував транспортним засобом – автомобілем марки «ВАЗ 21099», номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова, порушення координації рухів, поведінка яка не відповідає обстановці), від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України.
Порядок огляду на стан сп?яніння встановлений ст. 266 КУпАП. Зокрема, огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння або перебування під поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів.
Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов?язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров?я.
Огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння або перебування під дією препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції є заходом забезпечення провадження у справах про адміністративні правопорушення, який здійснюються в порядку визначеному Кабінетом Міністрів України. Такий порядок був затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 №1103 "Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду та діє зі змінами та доповненнями також і на даний час (надалі - Порядок").
Порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння встановлює спеціальна Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров?я України від 09.11.2015 за №1452/735.Зокрема в документі наводиться вичерпний перелік ознак сп?яніння, які може виявити поліцейський у водія.
Для алкогольного сп?яніння (п.3 розділу 1 зазначеної вище інструкції), зокрема: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці. Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
Тобто, проведення огляду водія на визначення стану алкогольного сп?яніння повинен містити відповідний алгоритм дій працівника поліції який проводить такий огляд зі складанням відповідних документів.
Однак, у порушення вищенаведених норм чинного законодавства зазначені дії в даному конкретному випадку поліцейським виконані не були.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 від огляду на стан алкогольного сп?яніння на місці зупинки та в медичному закладі відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР України. З пояснень захисника ОСОБА_1 , останній не погоджується з даним висновком, оскільки 02.01.2026 біля 21 год. в с. Лавочне Стрийського району керуючи ТЗ ВАЗ був безпричинно зупинений працівниками поліції, один з яких не пояснюючи підстав зупинки ТЗ, зразу припустив, що він перебуває в стані алкогольного сп?яніння, та у незрозумілій для нього формі запропонував пройти освідування на стан сп?яніння на місці з допомогою приладу Драгер. На що ОСОБА_2 повідомив, що не перебуває в стані алкогольного сп?яніння, та погодився пройти огляд на місці зупинки. Після того поліцейський також повідомив, що той має право і відмовитись від проходження такого огляду на місці.
Так, відповідно до п.2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння.
З логічного тлумачення цієї норми випливає, що водій не має права відмовитись від вимоги поліцейського пройти огляд, а останній, в свою чергу, має висувати водію саме вимогу пройти огляд, а не його пропозицію, а тим більше повідомляти водію про можливість відмовитись від такого огляду. Такі дії поліцейського мають ознаки провокації адміністративного правопорушення.
Разом з тим, на відеозапису наданого суду поліцейським зафіксовано, як ОСОБА_1 після того як поліцейський неодноразово повідомив йому, що він може відмовився від проходження огляду із застосуванням приладу «Драгер», дійсно відмовився від проходження огляду на місці, після чого поліцейським одразу було повідомлено про складання щодо нього адміністративних матеріалів. При цьому, поліцейськими не було з?ясовано у нього, чи згоден він пройти в цьому випадку огляд на стан сп?яніння у найближчому медичному закладі. Оскільки, після незгоди ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп?яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціального технічного засобу такому не було роз"яснено право на проходження т огляду в медичному закладі, а від так, на думку суду, він не може вважатись таким, що відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп?яніння у встановленому порядку, що виключає в діянні склад адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Також, на підтврдждення винуватості, поліцейським надано суду відеозаписи, які виконані не у безперервному вигляді, як це вимагає наказ Департаменту патрульної поліції НПУ від 03.02.2016 №100, яким затверджено «Інструкцію про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них». На відеозапису не зафіксовані всі обставини оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення. Такі відеозаписи не містять чіткої відмови ОСОБА_1 від проходження огляду, а навпаки у такому відображено намагання довести, що алкоголю не вживав, і відповідно не перебував в стані алкогольного сп?яніння керуючи Т3, і від проходження огляду на стан сп?яніння на місці з допомогою приладу Драгер, на який спочатку погодився, відмовився, після того як поліцейський кілька разів вказав, що він має право відмовитись від такого.
У відповідності до вимог ст. 265-2 КУпАП, у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП, працівник уповноваженого підрозділу, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, що дозволяється виключно у випадку, якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху. При тимчасовому затриманні транспортного засобу складається акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України.
При цьому матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять будь-яких доказів відсторонення ОСОБА_1 від керування автомобілем та передачі цього автомобіля для керування іншій особі.
Крім цього, фактично з матеріалів справи не вбачається жодного об?єктивного підтвердження того, що водій порушив Правила дорожнього руху або існували інші підстави, прямо передбачені ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», які б надавали працівникам поліції право на законну зупинку транспортного засобу. Ні посилання на конкретний пункт ПДР, ні фіксації такого порушення технічними засобами, ні інших законних підстав у матеріалах справи немає. 
Стаття 35 Закону містить вичерпний перелік підстав для зупинки. Поліцейський зобов?язаний не просто формально назвати причину, а довести її існування. Якщо у матеріалах справи відсутні докази порушення ПДР чи інших передбачених законом обставин, то сама зупинка є незаконною. А незаконна зупинка означає відсутність у поліцейського повноважень ініціювати подальші процесуальні дії. У такому випадку вимоги працівників поліції не ґрунтувалися на законі. Водій не був зобов?язаний їх виконувати, оскільки обов?язок підкорятися виникає лише за умови законності дій службової особи.
Більше того, усі докази, отримані внаслідок незаконної зупинки, є похідними від первинного порушення закону. А отже вони не можуть вважатися належними та допустимими доказами у розумінні ст. 251 КУпАП. Така доказова база є юридично неспроможною, оскільки сформована з порушенням встановленої процедури.
У підсумку відсутність доведених підстав для зупинки транспортного засобу автоматично ставить під сумнів правомірність усіх подальших дій працівників поліції, у тому числі складення протоколу за ч.1 ст. 130 КУпАП. За таких обставин відсутній належний доказовий масив, який би безаперечно підтверджував вину особи.
А відтак, оскільки не доведено законних підстав для зупинки — всі наслідки такої зупинки недопустимі. Тобто, із матеріалів справи про адміністративне правопорушення не вбачається, що ОСОБА_1 , як водій, допустив будь-які порушення правил дорожнього руху, та його зупинку працівниками поліції, у зв?язку із чим всі наступні вимоги працівників поліції водій не був зобов?язаний виконувати, а всі складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними та допустимими доказами його вини вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
В результаті викладено слід прийти до висновку, що адміністративні матеріали відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП та їх аргументація у цілому не підтверджують у його діях складу наведеного адміністративного правопорушення, являються сумнівними.
Також, переглядом відеозапису вбачається, що поліцейськими не зафіксовано на відеозаписі роз?яснення порядку проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння, роз?яснень працівників поліції, що в разі незгоди водія з результатами огляду на стан алкогольного сп?яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, огляд проводиться в закладах охорони здоров?я. З відео також вбачається, що поліцейським ОСОБА_1 не було роз?яснено і його права, що є порушенням його права на захист. А відтак, вимога поліцейського щодо проходження водієм огляду на стан сп?яніння без фактичного встановлення цих ознак є необґрунтованою та безпідставною, не може породжувати у водія обов?язку проходити огляд на стан сп?яніння, а відмова від огляду за таких обставин не може породжувати для водія негативних юридичних наслідків".
Відповідно до ч.5 та 6 ст. 266 КУпАП, огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
Сам протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом у цій справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи,яка притягується до адміністративної відповідальності, і не викликали сумніви суду.
Згідно зі ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Аналогічне положення закріплено і у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
В той же час, у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.
У відповідності до роз`яснень, які містяться в ч.2 п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", визнання особи винуватою, може мати місце лише за умови доведеності її вини. Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно п.1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
З огляду на усе вищевказане, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_4  не може бути притягнений до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а провадження у даній справі відповідно до п.1 ст. 247 КУпАП підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст.ст. 247, 280, 283-284 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя