ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
РІШЕННЯ 
23 квітня 2026 року 	Справа № 280/1060/26 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
09 лютого 2026 року ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Військової частини НОМЕР_4 (далі – відповідач), в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати додаткової грошової винагороди у розмірі 1 000 000 гривень на підставі абзацу 2 пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153;
- зобов`язати відповідача в особі Військової частини НОМЕР_2 нарахувати та виплатити додаткову винагороду у розмірі 1 000 000 гривень на підставі абзацу 2 пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він підпадає під умови визначені постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану», однак відповідачем протиправно не здійснено виплату одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень на підставі Постанови КМУ від 11 лютого 2025 року № 153. Така, бездіяльність відповідача, на думку позивача, порушує його права та законні інтереси. З урахуванням викладеного у позовній заяві, позивач просив задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою суду від 16 лютого 2026 року позовну заяву залишено без руху у зв`язку із несплатою судового збору та пропуском строку звернення до суду із позовом, надано строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня одержання ухвали про залишення позовної заяви без руху, шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду, в якій вказати підстави для поновлення строку, надавши відповідні докази.
18 лютого 2026 року позивачем усунуто недоліки позовної заяви.
Ухвалою судді від 23 лютого 2026 року позивачу поновлено строк звернення до суду із позовом, відкрито провадження у справі, призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін в порядку статті 262 КАС України. Крім того, вказаною ухвалою судді відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк на подання відзиву на позовну заяву, а також від відповідача витребувано докази по справі.
12 березня 2026 року від представника відповідача на адресу суду через особистий кабінет в підсистемі «Електронний суд» надійшов відзив на позов, який містить заперечення проти задоволення позову та в обґрунтування якого вказано, що на позивача розповсюджується дія Постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану». У зв`язку з тим, що його під час проходження військової служби було притягнуто до кримінальної відповідальності (Ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 04 квітня 2025 року по справі №211/2659/25 обвинувачений ОСОБА_1 визнав свою вину у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 КК України, позивач підпадає під дію абзацу 5 пункту 4 постанови 153, як військовослужбовець, який притягувався до кримінальної відповідальності. Тому, ОСОБА_1 одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах, встановлена постановою 153 не виплачується. Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153, Наказу Міністра оборони України від 26 вересня 2025 року № 5601/уд та змін, внесених Постановою Кабінету Міністрів України від 30 липня 2025 року № 942. Підготовку проектів наказів для здійснення виплат, передбачених Постановою, покласти на відповідні служби персоналу ( підрозділи, що відповідають за облік особового складу). Згідно наказу №916 від 31 жовтня 2025 року позивач виключений із списків особового складу військової частини НОМЕР_2 . Та відповідно до позивної заяви наразі перебуває на службі у військовій частині НОМЕР_5 . Документального підтвердження факту невиплати Винагороди за місцем фактичного проходження служби військовослужбовця на день після набрання чинності Постановою (з 13 лютого 2025 року) і до теперішнього часу, виплата здійснюється за місцем проходження служби військовослужбовця. Оскільки позивач не надав належних документів, які підтверджують невиплату Військовою частиною НОМЕР_5 , одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень, вимоги про виплату винагороди є безпідставними. Відмова військової частини НОМЕР_2 у виплаті винагороди відповідає чинному законодавству та є законною і обґрунтованою. У зв`язку з цим Військова частина НОМЕР_2 просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі та визнати правомірною відмову у виплаті одноразової грошової винагороди. В задоволенні позову просить відмовити. 
19 березня 2026 року від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив у якій останній не погоджується із доводами представника відповідача, викладеними у відзиві на позов та вказує, що за обставин відсутності винесеного у законодавчо установлену порядку обвинувального вироку, ОСОБА_1 , відповідно абзацу 2 пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153 має право на виплату додаткової грошової винагороди у розмірі 1 000 000 гривень, та не підпадає під дію абзацу 5 пункту 4 згаданої постанови.
23 березня 2026 року на адресу суду надійшла заява позивача про поновлення строку для подання відповіді на відзив, оскільки порушено строк встановлений ухвалою суду у зв`язку з проходженням військової служби.
У період з 06 березня 2026 року по 31 березня 2026 року суддя Запорізького окружного адміністративного суду Татаринов Д.В. був відсутній на робочому місці на підставі листка не працездатності.
Ухвалою суду від 01 квітня 2026 року позивачу поновлено строк на подання відповіді на відзив.
Також, ухвалою суду від 01 квітня 2026 року від Військової частини НОМЕР_5 витребувано: довідку за формою Додатку 1 до доручення Міністра оборони України № 5601/уд від 26 вересня 2025 року про безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, відсутність (наявність) випадків притягнення до відповідальності та інших особливих обставин; - довідки про проходження служби позивача у Військовій частині НОМЕР_2 ; наказу про зарахування позивача до особового складу Військової частини НОМЕР_4 ; рапорту позивача щодо виплати одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень; контракту про прийняття на службу у Військову частину; інформацію щодо періодів участі позивача у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, які враховуються для визначення підстав призначення винагороди, передбаченою пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану»; інформацію про відсутність (наявність) випадків притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився станом на 13 лютого 2025 року.
Однак, листом Військової частини НОМЕР_5 від 13 квітня 2026 року суд повідомлено про неможливість надання витребуваних ухвалою суд від 01 квітня 2026 року доказів у зв`язку із відсутністю у військової частини особової справи позивача із необхідними документами.
15 квітня 2026 року позивачем до суду надано додаткові пояснення у яких останній вказує, що усі докази, які підтверджують факт наявності у позивача права на виплату одноразової грошової допомоги містяться у відповідача та не надаються ним до суд без належних на те правових підстав.
Розглянувши наявні у справі матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , проходив військову службу у період з 31 жовтня 2022 року по 31 жовтня 2025 року у військових частина НОМЕР_6 , НОМЕР_7 та НОМЕР_2 .
Під час проходження військової служби у зазначених військових частинах позивач неодноразово приймав участь у бойових діях, про що вбачається неодноразове нарахування додаткової грошової винагороди у розмірі 100 000 гривень за обставин безпосередньої участі у бойових діях та здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, що підтверджується виписками по картковому рахунку № НОМЕР_8 та № НОМЕР_9 .
Згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №916 від 31 жовтня 2025 року позивач виключений із списків особового складу Військової частини НОМЕР_2 . 
Станом на 20 березня 2026 року ОСОБА_1 проходить Військову службу у Військовій частині НОМЕР_5 , що підтверджується довідкою Військової частини НОМЕР_5 від 20 березня 2026 року № 639.
17 листопада 2025 року позивач засобами телефонного зв`язку звернувся на гарячу лінію Міністерства оборони України щодо вирішення питання з приводу бездіяльності з боку Військової частин НОМЕР_2 щодо не здійснення жодних дій передбачених дорученням Міністра оборони України стосовно нарахування та виплати додаткової грошової винагороди у розмірі 1 000 000 гривень, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153.
08 грудня 2025 року у відповідь на зазначене звернення листом від 08 грудня 2025 року за №20709 командуванням Військової частини НОМЕР_2 позивача повідомлено про те, що рапорт щодо нарахування та виплати додаткової грошової винагороди від позивача не надходив та документальне підтвердження безпосередньої участі в бойових діях у відповідача відсутнє.
На момент подання позовної заяви відповідач не здійснив нарахування та виплату позивачу одноразової грошової винагороди.
Вважаючи, що відповідач протиправно не здійсним нарахування та виплату позивачу одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби у бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень відповідно до постанови КМУ № 153 від 11 лютого 2025 року, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з такого.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі - Закон № 2232-ХІІ), норми якого суд застосовує в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.
За змістом частини 1, частини 3 статті 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Частиною шостою статті 2 Закону № 2232-XII визначені види військової служби, зокрема, строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також інші види.
Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина 14 статті 2 Закону №2232-XII).
Відповідно до частини 1 статті 4 Закону 2232-ХІІ Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову (направлення) громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.
Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів, як це передбачено частини 1 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII).
За правилами частини 2 статті 9 Закону № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Частиною 4 статті 9 Закону №2011-XII передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
11 лютого 2025 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 153 "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану", яка набула чинності 13 лютого 2025 року, пунктом 2 якої затверджений Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану та форму контракту про проходження громадянами України віком від 18 до 25 років військової служби у Збройних Силах України, Національній гвардії України та Державній прикордонній службі України на посадах осіб рядового складу (далі Постанова № 153).
Пізніше у вказану Постанову №153 Кабінетом Міністрів України двічі вносилися зміни:
- Постановою КМУ №387 від 01 квітня 2025 року, дата набрання чинності: 08 квітня 2025 року (дата публікації в «Урядовому кур`єрі»);
- Постановою КМУ №942 від 30 липня 2025 року, дата набрання чинності: 07 серпня 2025 року (дата публікації в «Урядовому кур`єрі»).
Пунктом 3 Постанови № 153, чинної станом на 08 квітня 2025 року, установлено, що учасникам експериментального проекту є: громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу.
Відповідно до абзаців 1 – 5 пункту 4 Постанови № 153 громадянам України з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень.
Військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених).
Військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі.
Військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони притягувалися до кримінальної відповідальності, два або більше разів притягувалися до адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується.
Отже, із аналізу норм Постанови № 153, слідує, що особам рядового, сержантського і старшинського складу, які у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу, проходять військову службу під час воєнного стану та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. грн.
Таким чином, одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. грн. виплачується військовослужбовцям рядового, сержантського та старшинського складу, які станом на 13 лютого 2025 року були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану у віці до 25 років, проходять службу, брали безпосередню участь у бойових діях не менше шести місяців.
Варто зауважити, що така винагорода виплачується військовослужбовцям за умови, якщо вони не притягувались до кримінальної відповідальності, адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення.
Військовослужбовцям, які притягувалися до кримінальної відповідальності така одноразова грошова допомога не виплачується.
Суд встановив, що наказом командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №811 від 24 вересня 2024 року ОСОБА_1 вважається таким, що 24.09 2024 року самовільно залишив військову частину з району виконання завдання із забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №914 від 28 жовтня 2024 року ОСОБА_1 , який 24 вересня 2024 року самовільно залишив військову частину з району виконання завдання із забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, вважається таким, що 28 жовтня 2024 року повернувся до розташування військової частини НОМЕР_2 в пункт постійної дислокації та приступив до виконання службових обов`язків.
Згідно витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань №42024052210004560 на ОСОБА_1 було відкрите кримінальне провадження.
Згідно наявної в матеріалах справи копії Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 04 квітня 2026 року по справі №211/2659/25 обвинувачений ОСОБА_1 визнав свою вину у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого частини 5 статті 407 КК України.
Зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_1 раніше до кримінальної відповідальності за статтями 407, 408 КК України не притягувався, добровільно висловив своє бажання продовжити військову службу у лавах Збройних Сил України, надана згода командира військової частини, суд прийшов до висновку про можливість звільнення ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності, передбаченої частиною 5 статті 407 КК України, на підставі частини 5 статті 401 КК України та закриття кримінального провадження №42024052210004560 від 27 листопада 2024 року на підставі пункту 1 частини 2 статі 284 КПК України.
З вищевикладеного вбачається, що позивач до кримінальної відповідальності притягувався, однак у зв`язку із визнанням своєї вини в повному обсязі, з огляду на бажання продовжувати військову службу, його було звільнено від кримінальної відповідальності та на підставі пункту 1 частини 2 статі 284 КПК України закрито кримінальне провадження №42024052210004560 від 27 листопада 2024 року.
Таким чином, суд встановив, що позивачем не дотримані визначені Постановою № 153 умови для отримання одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. грн., оскільки притягувався до кримінальної відповідальності.
Позаяк, інше тлумачення приписів Постанови № 153, до якого вдався позивач, на переконання суду, не відповідало б меті прийняття Постанови № 153 підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану та мало б ознаки дискримінації.
Тому суд критично оцінює доводи позивача щодо допущення відповідачем протиправної бездіяльності в частині виплати ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. грн. 
Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.
Одночасно, судом враховується, що згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить відрізних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й відрізних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно частини 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.
З огляду на те, що суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову, розподіл судових витрат з урахуванням положень статті 139 КАС України не здійснюється.
Керуючись статтями 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -
ВИРІШИВ:
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити повністю. 
Розподіл судових витрат не здійснюється.  
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення. 
Повне судове рішення складено 23 квітня 2026 року. 

Суддя Д.В. Татаринов