Справа № 210/4929/25 
Провадження № 2/210/194/26 
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
21 квітня 2026 року Металургійний районний суд міста Кривого Рогу у складі головуючого судді Літвіненко Н. А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, суд –

В С Т А Н О В И В:
До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у якій позивач просив суд: стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 28266,66 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності та судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 17 лютого 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 , підполковником ОСОБА_2 складено постанову про адміністративне правопорушення № у/1593 щодо ОСОБА_1 за ч.3 ст.210-1 КУпАП.
Відповідно до цієї постанови, 12.10.2024 з Міністерства оборони України на адресу ОСОБА_1 , яка вказана в облікових даних військовозобов`язаного ( АДРЕСА_1 ) засобами поштового зв`язку, листом з рекомендованим повідомленням №0600294800392, направлено повістку №477426, відповідно до якої ОСОБА_1 мав з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_3 для уточнення даних на 22 жовтня 2024 року о 11 год. 00 хв.
У зв`язку з відсутністю ОСОБА_1 за місцем проживання 01.12.2024 уповноваженою особою відділення поштового зв`язку поставлено відмітку про відсутність позивача за адресою.
Вважаючи, що в діях ОСОБА_1 , мають склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП, керівник ІНФОРМАЦІЯ_3 застосував адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 17000,00 грн.
Постанову в справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 оскаржив до Металургійного районного суду м. Кривого Рогу в порядку адміністративного судочинства. Рішенням суду від 24 березня 2025 року в справі № 210/1156/25 в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено. 
Не погоджуючись з судовим рішенням, ОСОБА_3 оскаржив його до Третього апеляційного адміністративного суду, який постановою від 02 червня 2025 року задовольнив апеляційну скаргу, скасував рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 24.03.2025 в адміністративній справі №210/1156/25, позов задовольнив, визнав протиправною та скасував постанову ІНФОРМАЦІЯ_4 № у/1593 від 17 лютого 2025 року по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та про накладення стягнення у виді штраф у розмірі 17000,00 грн. справу про адміністративне правопорушення закрив.
Таким чином, оскільки справу закрито з реабілітуючих підстав (відсутність події та складу адміністративного правопорушення), наявний факт незаконного притягнення особи до адміністративної відповідальності.
В результаті незаконного притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності останньому завдано моральної шкоди.
Згідно проведеного підрахунку тривалість провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 становить 3 повних місяців і 16 днів. Так, постанову в справі про адміністративне правопорушення винесено 24 березня 2025 року. Зазначена постанова скасована Третім апеляційним адміністративним судом 02 червня 2025 року.
Таким чином, сума, яка підлягає стягненню на користь позивача за незаконне притягнення до адміністративної відповідальності складає: 3 (міс.)х8000 (грн.) + 8000/30х16 = 28266,66 (грн.)

Ухвалою суду від 15 жовтня 2025 року вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

В судове засідання сторони не викликалися.

Відповідачу направлялась копія ухвали суду про відкриття провадження у справі, однак, отримавши останню, правом подачі відзиву не скористались.

Третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримавши копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, правом подачі пояснень не скористались.

Третя особа ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримавши копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, скористалась правом подачі пояснень.
В своїх поясненнях представник третьої особи зазначає, що у зв`язку із недоведеністю, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню.
Крім того, зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_5 не відноситься до органу, що здійснює оперативнорозшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. 
Також, ІНФОРМАЦІЯ_5 не було здійснено відносно позивача: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. 
Накладання на позивача адміністративного штрафу за порушення вимог Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не є шкодою визначеною Цивільним Кодексом України та до Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». 
Представник звертає увагу суду, що позивачем в позовній заяві не наведено аргументів, якої саме шкоди було завдано позивачу та не надано належних доказів завдання такої. 

Дослідивши зібрані в матеріалах справи письмові докази, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що 17 лютого 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 , підполковником ОСОБА_2 складено постанову про адміністративне правопорушення № у/1593 щодо ОСОБА_1 за ч.3 ст.210-1 КУпАП.
Відповідно до цієї постанови, 12.10.2024 з Міністерства оборони України на адресу ОСОБА_1 , яка вказана в облікових даних військовозобов`язаного ( АДРЕСА_1 ) засобами поштового зв`язку, листом з рекомендованим повідомленням №0600294800392, направлено повістку №477426, відповідно до якої ОСОБА_1 мав з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_3 для уточнення даних на 22 жовтня 2024 року о 11 год. 00 хв.
У зв`язку з відсутністю ОСОБА_1 за місцем проживання 01.12.2024 уповноваженою особою відділення поштового зв`язку поставлено відмітку про відсутність позивача за адресою.
Вважаючи, що в діях ОСОБА_1 , мають склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП, начальник ІНФОРМАЦІЯ_3 застосував адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 17000,00 грн.
ОСОБА_1 , не погоджуючись з вказаною постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 звернувся до суду з позовною заявою про визнання протиправною та скасування постанови по справі про накладення адміністративне правопорушення.
Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 24.03.2025 у задоволенні позову відмовлено. 
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 02 червня 2025 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 та скасовано рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 24.03.2025 в адміністративній справі №210/1156/25, позов було задоволено, визнано протиправною та скасовано постанову ІНФОРМАЦІЯ_4 № у/1593 від 17 лютого 2025 року по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та про накладення стягнення у виді штраф у розмірі 17000,00 грн. справу про адміністративне правопорушення закрито.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, у тому числі, відшкодування моральної (немайнової шкоди).
Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, за змістом якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Загально конституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема щодо відповідальності держави, закріплено в конституційні та цивільно-правові норми: статтю 56 Конституції України; статті 1173-1176 ЦК України, Закону України від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»(далі Закон № 266/94-ВР).
Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах.
Статтями 2, 4 Закону № 266/94-ВР передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.
Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 4 Закону № 266/94-ВР відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 
1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 
2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 
3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. 

Суд зазначає, що відповідно до «Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року № 154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації. Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки у своїй діяльності керуються Конституцією та законами України, актами Президента України, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів України, наказами та директивами Верховного Головнокомандувача Збройних Сил, Міноборони, Міністра оборони, Головнокомандувача Збройних Сил, Генерального штабу Збройних Сил, іншими нормативно-правовими актами, цим Положенням. 
Завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених обов`язків є: виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, контроль за його станом. 
Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань: розглядають справи про адміністративні правопорушення та накладають адміністративні стягнення відповідно до статті 235 Кодексу України про адміністративні правопорушення (територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до вище зазначеного суд дійшов до висновку, що ІНФОРМАЦІЯ_6 не відноситься до органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. 
Металургійно – ІНФОРМАЦІЯ_7 не було здійснено відносно позивача: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. 
Накладання на позивача адміністративного штрафу за порушення вимог Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не є шкодою визначеною Цивільним Кодексом України та Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Таким чином, суд дійшов висновку, що ІНФОРМАЦІЯ_6 , начальником якого складено постанову відносно позивача ОСОБА_1 , - не є суб`єктом, який здійснює оперативно-розшукову діяльність чи проводить досудове розслідування, в розумінні вищевикладених вимог Закону, тому для врегулювання вказаних спірних правовідносин не застосовуються приписи статті 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».
Крім того, суд зазначає, що позивачем не доведено в чому полягає завдана йому моральна шкода, які саме моральні страждання позивач переніс чи переносе, позовна заява містить лише загальні посилання на наявність підстав, для відшкодування моральної шкоди, та посилання на моральні страждання.

З огляду на наведене, враховуючи, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення своїх позовних вимог, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, - правові підстави для задоволення позову відсутні.

При цьому, відповідно до правил ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача у зв`язку із повною відмовою в позові.

На підставі викладеного, керуючись ст. 56 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 23, 1167, 1176 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд -,

ВИРІШИВ:
В задоволені позову ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду – відмовити. 

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя: Н. А. Літвіненко