26.02.2026 

Справа № 720/1939/25
Провадження № 2/720/391/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року Новоселицький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді Ляху Г.О.
з участю секретаря Княгницької Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду міста Новоселиця цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог органу опіки і піклування виконавчого комітету Ванчиковецької сільської ради Чернівецької області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

В липні 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та третьої особи без самостійних вимог про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на дитину, посилаючись на те, що він є батьком неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з ним та перебуває на його утриманні. Відповідач як матір дитини безвідповідально відноситься до своїх батьківських обов`язків, ухиляється від її виховання та матеріально не підтримує її. Просив суд позбавити відповідача батьківських прав щодо малолітньої дитини та стягнути з неї аліменти на дитину в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку. 
В судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі та просив задовольнити позовні вимоги. 
Відповідач позов визнала та просила розглянути справу в її відсутності у зв`язку із перебуванням за кордоном. 
Представник третьої особи подав до суду заяву, в якій не заперечував щодо задоволення позовної заяви та просив розглянути справу у його відсутності. 
Свідок ОСОБА_4 показала суду, що є матір`ю позивача, який разом із дитиною ОСОБА_3 проживають разом в с. Костичани Чернівецького району. Мати дитини ОСОБА_2 залишила їх сім`ю коли дитині було півтора роки та з того часу вихованням та утриманням дитини не займається. Наразі відповідач перебуває за кордоном, де проживає останні роки. Вихованням, утриманням та оздоровленням дитини повністю займається батько ОСОБА_1 .. 
Суд в порядку ст. 171 СК України в судовому засіданні вислухав думку дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо даного спору між її батьками. ОСОБА_3 пояснив суду, що батьки не проживають разом останні шість років, він проживає разом із батьком, мати участі у його вихованні та утриманні не приймає, вони з нею не спілкуються, оскільки мати перебуває за кордоном. 
Суд, дослідивши матеріали справи та враховуючи, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить встановленим обставинам по справі та не порушує права та інтереси інших осіб, дійшов висновку про задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав.
Так, відповідно до вимог ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати свою дитину, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати їх до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язків батьківського піклування щодо неї. 
Згідно ст. 164 вказаного кодексу, батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. 
У відповідності до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. 
Судом встановлено, що сторони є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сторони у шлюбі не перебувають та проживають окремо в інших місцевостях, а саме позивач разом із дитиною в с. Костичани Чернівецького району, а відповідач в с. Довгопілля Вижницького району. 
З матеріалів справи вбачається, що позивач доглядає та матеріально утримує свою дитину, оздоровлює і виховує її. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню своєї дитини, матеріально її не забезпечує, не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не цікавиться її життям, фактично без поважних причин самоусунулася від своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї дитини.
Відповідно до висновку органу опіки та піклування Ванчиковецької сільської ради № 181 від 07 липня 2025 року відповідача доцільно позбавити батьківських прав щодо своєї дитини.
Суд перевіряючи доводи позивача про те, що відповідач тривалий час перебуває за кордоном, витребував відповідну інформацію в Державній прикордонній службі України. 
Відповідно до довідки Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 4554/25 від 27 листопада 2025 року, відповідач з 2021 року неодноразово виїжджала з України за кордоном, останній раз виїхала за кордон 28 серпня 2025 року. 
Статтею дев`ятою Конвенції ООН про права дитини 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї.
Згідно правовим положенням, викладених у третьому розділі Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. 
З роз`яснень Пленуму Верховного Суду України викладених у п.п. 15, 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» вбачається, що розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Враховуючи, що відповідач свідомо ухиляється від виховання своєї дитини, матеріально не забезпечує її, не спілкується з нею та не цікавиться її фізичним та духовним розвитком, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги про позбавлення її батьківських прав.
Слід зазначити, що поведінка особи, яка свідомо змінює країну проживання і не бере участі у вихованні дитини, свідчить про її ухилення від виконання батьківських обов`язків у розумінні ст. 164 СК України і може бути підставою для позбавлення цієї особи батьківських прав щодо дитини. 
Саме такого висновку дійшов ВС при вирішенні тотожної справи у своїй постанові від 22 квітня 2022 року у справі № 520/8264/19. 
Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.
Згідно ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.
Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а відповідно до положень ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
При цьому, суд у відповідності до вимог ст. 182 СК України враховує матеріальне становище та стан здоров`я дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, який є працездатного віку, наявність у нього рухомого та нерухомого майна та інші обставини, що мають істотне значення. 
Приймаючи до уваги, що сторони проживають окремо та дитина перебуває на утриманні позивача, відповідач як матір також зобов`язана приймати участь в утриманні своєї дитини нарівні із батьком, суд вважає за необхідне одночасно стягнути аліменти з відповідача на утримання своєї дитини.
Суд, визначаючи час з якого слід присудити аліменти на дитину, приймає до уваги, що позовна заява подана до суду 29 липня 2025 року, а відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. 
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути суму сплаченого судового збору за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав, а в дохід держави суму судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів на дитину.
На підставі ст.ст. 150, 155, 164-167, 181-184 Сімейного кодексу України, суд керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно її малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Роз`яснити ОСОБА_2 , що у разі зміни свого ставлення щодо виховання дитини, вона може бути поновлена у своїх батьківських правах в порядку ст. 169 СК України. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки від її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 липня 2025 року до повноліття дитини. 
Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав в розмірі 1211 гривень 20 копійок. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір за позовну вимогу про стягнення аліментів в розмірі 1211 гривень 20 копійок. 
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду через Новоселицький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 

Суддя     Ляху Г.О.