Справа № 138/501/26 
Провадження № 33/801/293/2026
Категорія: 432 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ясінський Ю. А.
Доповідач: Ковальська І. А.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 березня 2026 року	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого-судді Ковальської І.А.,
з секретарем судового засідання Кузик В.С.,
за участю:
адвоката
у режимі відеоконференції Томай К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця апеляційну скаргу адвоката Томай Катерини Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 на постанову Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 20 лютого 2026 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Баланівка Гайсинського району Вінницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 (командир відділення),
до адміністративної відповідальності, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП,
В С Т А Н О В И В:
З матеріалів адміністративної справи встановлено, що 16.02.2026 о 12:20 год на напрямку н.п. Могилів-Подільський (Україна) - н.п. Отач (Р.Молдова), у районі прикордонного знаку № 0125, на відстані 400 метрів вниз по течії, 110 метрів від лінії державного кордону України, виявлено громадянина України ОСОБА_1 , який здійснив спробу незаконного перетинання державного кордону України, поза пунктами пропуску через державний кордон України, вплав через річку Дністер, чим порушив вимоги ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991.
Постановою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 20.02.2026 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 350 (трьохсот п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 5950 (п`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят) грн. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 665,60 грн на користь держави.
Не погодившись з постановою суду, представник ОСОБА_1 – адвокат Томай К.О. подала апеляційну скаргу, у якій просила звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору, скасувати постанову Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 20.02.2026, та прийняти нову постанову, якою закрити адміністративне провадження про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та відсутністю складу адміністративного правопорушення. 
Апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 20.02.2026 є таким, що постановлено передчасно, з порушенням вимог закону та на підставі недостовірно встановлених фактичних обставин.
На переконання апелянта, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, оскільки такі висновки не ґрунтуються на належних і допустимих доказах, не відповідають фактичним обставинам справи та зроблені з порушенням норм матеріального і процесуального права.
Зокрема, адвокат зазначає, що ОСОБА_1 не мав наміру незаконно перетинати державний кордон та жодних дій, спрямованих на його перетин, не вчиняв. Навпаки, він є військовослужбовцем та виявив намір продовжити проходження військової служби, у зв`язку з чим отримав згоду військової частини на переміщення.
Крім того, 15.02.2026 ОСОБА_1 самостійно звернувся на лінію «102», після чого був доставлений до Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області, де перебував до 16.02.2026 14:00 год., що підтверджується відповідними записами. Таким чином, у час (16.02.2026 о 12:20 год.) коли він нібито здійснював спробу незаконного перетину державного кордону, ОСОБА_1 фактично перебував у приміщенні поліції, а отже фізично не міг вчиняти інкриміновані дії.
Також апелянт вказує, що протокол про адміністративне правопорушення було складено з порушенням вимог закону: його не було належним чином ознайомлено зі змістом протоколу, примірник не вручено, що свідчить про його недопустимість як доказу.
Окрім цього, рапорти працівників прикордонної служби не можуть вважатися належними та достатніми доказами, оскільки складені зацікавленими особами та не підтверджуються іншими об`єктивними даними.
Таким чином, у матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази, які б беззаперечно підтверджували подію та склад адміністративного правопорушення у діях ОСОБА_1 , а суд першої інстанції дійшов передчасного та необґрунтованого висновку про його винуватість, не врахувавши принцип презумпції невинуватості.
У зв`язку з викладеним апелянт вважає, що суд першої інстанції неповно дослідив обставини справи, неправильно оцінив докази та дійшов передчасного і необґрунтованого висновку про його винуватість.
18.03.2026 на адресу суду надійшло клопотання адвоката Томай К.О. в інтересах ОСОБА_1 про виклик свідків: помічника начальника відділу прикордонної служби - начальника відділення моніторингу обстановки, капітана ОСОБА_2 та техніка-водія відділення логістики відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип «Б»), старшого сержанта ОСОБА_3 . У судовому засіданні адвокат Томай К.О. підтримала своє клопотання.
Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що у задоволенні клопотання про виклик свідків слід відмовити, оскільки воно не містить переконливих доводів про необхідність їх допиту та пояснень які вони можуть надати суду.
У судовому засіданні адвокат Томай К.О. підтримала подану нею апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній, та просила її задовольнити.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши захисника, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до п.1 ч.8 ст.294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.
Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку (частина перша статті 9 Закону України «Про державний кордон»).
Відповідно до диспозиції частини другої статті 204-1 КУпАП, передбачена відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинене групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_1 суть вчиненого ним правопорушення полягає у спробі незаконного перетину державного кордону України, вплав через річку Дністер, поза пунктами пропуску.
Згідно ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.
Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.
Отже, ознакою об`єктивної сторони правопорушення, за яке передбачена відповідальність частиною першою статті 204-1 КУпАП є, зокрема, перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, та підтверджується зібраними у справі про адміністративне правопорушення й розглянутими в судовому засідання доказами, яким дана правильна юридична оцінка.
Такий висновок підтверджується наявними у справі та дослідженими доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ПдРУ № 334418 від 16 лютого 2026 року, в якому зазначено обставини вказаного правопорушення; письмовим поясненням ОСОБА_1 , в якому зазначено, що він самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 та прибув у м. Могилів-Подільський для незаконного перетину кордону з України в Молдову; рапортами працівників прикордонної служби від 16 лютого 2026 року; фотознімком; схемою виявлення громадянина ОСОБА_1 ; власноруч написаною заявою про визнання ОСОБА_1 своєї вини.
Статтею 12 Закону України «Про державний кордон України» встановлено, що пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України.
Згідно з абз. 1 п. 2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, перетинання громадянами України державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю, якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну: 1) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; 2) дипломатичний паспорт; 3) службовий паспорт; 4) проїзний документ дитини (чинний протягом строку, на який він виданий); 5) посвідчення особи моряка; 6) посвідчення члена екіпажу.
Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» 24 лютого 2022 року на території Україні запроваджено воєнний стан.
Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»).
Апеляційний суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_1 , знаючи про тимчасову заборону виїзду за межі України громадянам України чоловічої статі та перебуваючи на напрямку «н.п. Могилів-Подільський (Україна) - н.п. Отач (Республіка Молдова)» в районні прикордонного знаку №0125 на відстані 400 метрів вниз по течії, 110 метрів від лінії державного кордону України ОСОБА_1 , вплав через річку Дністер, поза встановленими пунктами пропуску здійснив спробу незаконного перетину державного кордону України.
Доводи апеляційної скарги про те, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм законодавства, а також є такою, що не відповідає фактичним обставинам справи, апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, що в свою чергу дає обґрунтовані підстави вважати, що вказані доводи спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 277 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема ст. 204-1 КУпАП, розглядаються протягом доби.
Враховуючи обізнаність особи, яка притягується до відповідальності, про дату, час та місце розгляду справи, наявність заяви про розгляд справи за його відсутністю, у відповідності до вимог ч.2 ст.277 КУпАП, 06 листопада 2025 року суд першої інстанції здійснив розгляд справи за його відсутністю, що не порушує права ОСОБА_1 .
Оцінивши вищезазначені докази в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що вони є достатніми, належними та допустимими доказами, що підтверджують вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.
Отже висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, є обґрунтованим, вмотивованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, яким суд надав правильну оцінку. 
Стягнення на ОСОБА_1 накладене в межах строків, встановлених статтею 38 КУпАП і відповідає вимогам статті 33 КУпАП.
Суд першої інстанції відповідно до статей 245, 280 КУпАП повно й всебічно з`ясував усі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи. Викладені у постанові судді висновки відповідають фактичним обставинам справи.
Таким чином доводи апеляційної скарги, які зводяться до переоцінки доказів, досліджених та оцінених судом першої інстанції, не є істотними і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які є підставою для скасування чи зміни рішення суду.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Порушень вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, та необґрунтованість накладеного на нього адміністративного стягнення, не вбачається, відтак постанова суду є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування немає, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Вимоги сторони захисту про звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору на увагу не заслуговують.
Так, відповідно до п. 12 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків мають пільги щодо сплати судового збору.
В даному випадку ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення не як військовослужбовець, а як особа, яка здійснила спробу незаконного перетину державного кордону України у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для звільнення останнього від сплати судового збору.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу адвоката Томай Катерини Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 20 лютого 2026 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП залишити без змін.
Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя       І.А. Ковальська