Справа № 127/24025/25
Провадження 2/127/5127/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2026 року 	м. Вінниця	

Вінницький міський суд Вінницької області в складі головуючого судді Горбатюка В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
ВСТАНОВИВ:
До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла позовна Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 05.08.2021 між ТОВ «МАНІФОЮ» та ОСОБА_1 укладено Договір № 2891107. 02.09.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 укладено Договір № 100171314. 21.08.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 укладено Договір № 3232838. 
Позивач вказав, що Позикодавці зі своєї сторони належним чином виконали свої зобов`язання за вказаними договорами, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договорів, строк повернення грошових коштів за договорами наступив, але відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує.
29.12.2021 було укладено договір №29/12-2021, відповідно до якого ТОВ "МАНІФОЮ" відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №2891107. 10.01.2023 було укладено договір №10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №2891107. Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом вимоги до Відповідача за договором №2891107.
17.12.2021 було укладено договір №17/12-2021-62, відповідно до якого ТОВ "МІЛОАН" відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №100171314. 10.01.2023 було укладено договір №10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №100171314. Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом вимоги до Відповідача за договором №100171314.
29.11.2021 було укладено договір №29-11-102, відповідно до якого ТОВ "МІЛОАН" відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3232838. 10.03.2023 було укладено договір №10-03/2023/01, відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3232838. Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом вимоги до Відповідача за договором №3232838.
Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за вищевказаними Договорами, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 73519,35 грн, з яких: - Заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) - 10500,00 грн. - Заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 62224,35 грн. - Заборгованість за комісіями - 795,00 грн. 
Вказане стало підставою для звернення позивача до суду із цим позовом. Також просив стягнути витрати на правничу допомогу.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 25.08.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику (повідомленням) сторін. Також, цією ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. 
Через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» представник відповідача 23.09.2026 подав відзив на позовну заяву.
У відзиві представник відповідача вказує, що Позивачем не додані первинні належні та допустимі докази на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів від первісних кредиторів та неповернення або часткового повернення кредитів, якими є документи первинної бухгалтерської документації (виписка по рахунку, платіжні документи). Матеріали справи не містять доказів того, що первісними кредитодавцями виконані умови кредитних договорів та надано позичальнику кредити, оскільки відсутні докази того, на який саме рахунок/картку перераховувались кредитні кошти або видавались готівкою та докази того, що ці реквізити вказані відповідачем. 
Зазначив, що разом із цим позивачем ТОВ «Коллект Центр» не надано доказів на підтвердження зарахування відповідачу грошових коштів щодо зазначених вище договір позики та кредитних договорів. Відсутні також і докази фактичного користування відповідачем отриманими від позики коштами (рух коштів на особовому рахунку позичальника) за вказаним договорами. Відсутність в матеріалах справи належних первинних банківських документів не тільки позбавляє суд можливості перевірити факт перерахування чи отримання позичальником грошових коштів за вказаним вище договорами, але і перевірити розмір спірної заборгованості, порядок її нарахування, а також підстав та порядку нарахування відсотків. Згідно із умовами договорів факторингу при укладенні договорів факторингу позивач володіє повною інформацією щодо кредитної справи кожного боржника в тому числі і первинними документами, що підтверджують факт надання коштів у кредит та відповідно заборгованості за кредитними договорами.
Вважає, що оскільки позивач не надав належних та допустимих доказів щодо факту передачі права грошової вимоги до відповідача Товариству з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" у заявленому позивачем розмірі та не надав до суду первинні банківські документи, якими має підтверджуватись заборгованість за кредитом, що слідує із вказаної вище судової практики Верховного Суду із спірних правовідносин, позивачу має бути відмовлено у задоволені позовних вимог у повному обсязі, у зв`язку із їх недоведеністю. 
Щодо нарахування відсотків за договором позики №2891107 від 05.08.2021 року вказав, що відповідно до умов договору №2891107 від 05.08.2021 р. Відповідачу була надана позика в сумі 3000,00 грн. на строк 30 днів з відсотковою ставкою 0,01% в день користування кредитом. З урахуванням умов договору №2891107 від 05.08.2021 р. відповідачу була надана позика в сумі 3000,00 грн. на строк 30 днів з відсотковою ставкою 0,01% в день користування Позикою. Такі умови прописані в договорі, графіку погашення позики та паспорті споживчого кредиту. У відповідності до ч. 8 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Саме тому взята ставка 0,01% за день користування позикою, відповідно, розрахунки будуть виглядати так: 3000,00 грн. *0,01% = 0,30 грн. в день. 0,30 грн. * 30 днів = 9,00 грн. – відсотки за 30 днів згідно терміну кредитування. Отже, до стягнення, за умови укладання договору та отримання кредитних коштів, підлягало б 9,00 грн. 8010,10 грн. – 9,00 грн. = 8001,10 грн. Отже, відсотки в сумі 8001,10 грн. за понадстрокове користування позикою є незаконними, оскільки нараховані поза межами строку кредитування.
Щодо нарахування відсотків за договором про споживчий кредит №3232838 від 21.08.2021 вказав, що з урахуванням умов договору №3232838 від 21.08. 2021 р. відповідачу був наданий кредит в сумі 4500,00 грн. строком на 15 днів з відсотковою ставкою 1,25% в день користування кредитними коштами, а у випадку пролонгації договору ставка становить 5,00% за кожен день продовження такого користування. Такі умови прописані в договорі, графіку погашення позики та паспорті споживчого кредиту. 4500,00 грн. *1,25% = 56,25 грн. в день. 56,25 грн. * 15 днів = 843,75 грн. – відсотки за 15 днів згідно терміну кредитування. 4500,00 грн. * 5,00% = 225,00 грн. – відсотки за день продовження користування кредитними коштами. 225,00 грн. * 60 днів = 13500,00 грн. 843,75 грн. + 13500,00 грн. = 14343,75 грн. Отже, до стягнення, за умови укладання договору та отримання кредитних коштів, підлягало б 14343,75 грн. 33918,75 грн. – 14343,75 грн. = 19575,00 грн. Отже, відсотки в сумі 19575,00 грн. за понадстрокове користування споживчим кредитом є незаконними, оскільки нараховані поза межами строку кредитування.
Щодо нарахування відсотків за договором про споживчий кредит №100171314 від 02.09.2021, зазначив, що з урахуванням умов договору №100171314 від 02.09. 2021 р. відповідачу був наданий кредит в сумі 3000,00 грн. строком на 25 днів з відсотковою ставкою 1,25% в день користування кредитними коштами, а у випадку пролонгації договору ставка становить 5,00% за кожен день продовження такого користування. Такі умови прописані в договорі, графіку погашення позики та паспорті споживчого кредиту. 3000,00 грн. *1,25% = 37,50 грн. в день. 56,25 грн. * 25 днів = 937,50 грн. – відсотки за 25 днів згідно терміну кредитування. 3000,00 грн. * 5,00% = 150,00 грн. – відсотки за день продовження користування кредитними коштами. 150,00 грн. * 60 днів = 9000,00 грн. 937,50 грн. + 9000,00 грн. = 9937,50 грн. Отже, до стягнення, за умови укладання договору та отримання кредитних коштів, підлягало б 9937,50 грн. 20287,50 грн. – 9937,50 грн. = 10350,00 грн. Отже, відсотки в сумі 10350,00 грн. за понадстрокове користування споживчим кредитом є незаконними, оскільки нараховані поза межами строку кредитування.
Також звернув увагу, що в позовній заяві позивач просить стягнути окрім іншого 795,00 грн- комісію за надання споживчого кредиту №3232838 від 21.08.2021 року, та споживчого кредиту №100171314 від 02.09.2021 року. Проте, стягнення комісії, пов`язаної з обслуговуванням безпосередньо цих кредитів, суперечать положенням статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», тому є незаконною. 
Щодо набуття права вимоги Позивачем, зазначив, що не доведено, що за договорами факторингу№29-11-102, №17/12- 2021-62, №29/12-2021 відбулась передача права вимоги до ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», оскільки в наданих позивачем договорах факторингу, та відповідно актах прийому - передачі реєстру боржників відсутні будь-які відомості про відповідача ОСОБА_1 , а витяг з реєстру прав вимог виготовлений ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», без підпису сторони клієнтів, тому ТОВ «Коллект Центр» не могло набути права вимоги від ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ». 
Крім цього, щодо судових витрат Позивача, представник відповідача вважає, що розмір понесених судових витрат не відповідає ст. 137 ЦПК України та є завищеним. Та у зв`язку із розглядом цієї справи, вказав, що Відповідач поніс 18000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи у першій інстанції. Просив відмовити у задоволенні позову.
Через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» представник позивача 30.09.2026 подав відповідь відзив на позовну заяву. Відповідь обґрунтована тим, що спірні договори було укладено згідно з п.3 ч.1 ст. 9 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Вказав, що норми чинного законодавства не вимагають відображення коду одноразового ідентифікатора саме в кредитному договорі, вважає, що довідка про ідентифікацію, яка містить всю необхідну інформацію щодо здійсненого електронного підпису одноразовим ідентифікатором, є належним доказом вчинення позичальником підписання кредитного договору в електронній формі згідно вимог статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Додатково надав копію спірних кредитних договорів.
Звернув увагу, що надана разом з позовною заявою квитанція LIQPAY Акціонерного товариства КБ «Приват Банк» є належними доказами видачі грошових коштів на виконання умов Кредитних Договорів.
Просив суд звернути увагу, що на противагу наданим позивачем доказам, які підтверджують зазначені ним обставини, відповідачем не надано жодних обґрунтованих заперечень та не долучено жодного належного та допустимого доказу на спростування доводів та тверджень, викладених позивачем. Позивач зазначає, що Відповідач, отримавши кредитні кошти, намагається уникнути обов`язку з повернення грошових коштів, отриманих у кредит. У відзиві Представник Відповідача вказує лише на недоведеність факту отримання Відповідачем кредитних коштів, але будь-яких доказів цього не надає, проте, має вільний доступ до своїх рахунків у банківських установах і має безперешкодну можливість надати суду докази про ймовірність того що кредитні грошові кошти, на думку сторони Відповідача, на його банківську карту не надходили.
Також наголосив, що на момент укладення кредитного договору Відповідач не звертався до кредитора із заявами про надання роз`яснень незрозумілих йому умов договору або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, що свідчить про прийняття та згоду зі всіма умовами такого договору, в тому числі із спірними умовами про продовження строку кредитування.
Звернув увагу суду, що договори факторингу не оскаржуються в судовому порядку як сторонами договору, так і будь-якими іншими особами, є дійсними, відповідають волі сторін та чинному законодавству. В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які спростовують факт переходу прав вимоги та/або будь-які заперечення сторін договору щодо виконання його умов. Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом грошової вимоги до Відповідача.
Просив задовольнити позов повністю.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов таких висновків.
Загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту прав визначені ст. 16 ЦК України.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень.
Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України).
Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).
Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2 ст. 80 ЦПК України).
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Згідно з п. 2 ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом, зокрема, заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.
Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором.
Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки ст. 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 243/6552/20, який є обов`язковим для врахування судом відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язань (неналежне виконання).
Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
Відповідно до положень статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до положень пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджений Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. Станом на день розгляду справи воєнного стану в Україні не скасовано та не припинено.
Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, у якій припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 цього Кодексу, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
У зазначеній постанові Верховний Суд, розглядаючи питання стягнення штрафних санкцій за договором споживчого кредитування, сформував низку правових висновків. Зокрема, Велика Палата розмежувала поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання».
Надаючи правову оцінку вказаним поняттям у частині нарахування штрафних санкцій за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього. Відрізняються терміни в тому випадку, коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Указаний висновок міститься у п. 35 Постанови.
Окрім того, в п. 54 постанови Верховний Суд вказує, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України.
Відповідно до положень ст. 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Згідно з ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Частинами першою та другою ст. 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.
1.Щодо Договору № 2891107 від 05.08.2021.
Суд установив, що 05.08.2021 між ТОВ «МАНІФОЮ» та ОСОБА_1 укладено Договір № 2891107.
Згідно з п. 2.1. Договору позики за цим договором позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти (позику), а позичальник приймає на себе обов`язок повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) та сплатити позикодавцю проценти від суми позики та всі інші платежі, пов`язані з виконанням цього договору. 
Відповідно до п. 2.2. Договору позики, позика надається на умовах повернення, платності та строковості в національній валюті України – гривні. 
Пунктом 2.3. Договору позики встановлені параметри позики: тип позики: короткострокова; мета отримання позики: придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; сума позики: 3000 грн. 
Згідно з п. 2.4.2. Договору позики середньоденний розмір процентів за користування позикою, акційний, фіксований: 0,01000 % від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики. 
Відповідно до п 2.4.3. Договору позики середньоденний розмір процентів за користування позикою, базовий, фіксований: 1.99 % від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики. 
Згідно з п. 2.4.4. Договору позики базова процентна ставка за позикою, фіксована: 1.99000 % від суми позики за кожен день користування позикою. 
Відповідно до п. 2.5. договору позики розмір процентів на прострочену позику, фіксований: 1.01% від суми позики за кожний день з моменту прострочення сплати суми Позики та процентів за користування позикою. 
Згідно з п. 2.6. Договору позики позика надається позичальнику шляхом безготівкового переказу на рахунок банківської картки, зареєстрованої позичальником для цієї цілі в особистому кабінеті на веб-сайті товариства протягом 3 (трьох робочих) днів з дати підписання договору 
Пунктами 3.1. та 3.2. Договору позики визначені проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику. 
Відповідно до п. 3.1.1. Договору позики, проценти за користування позикою нараховуються за фактичну кількість календарних днів користування Позикою з дня надання позики до дня повного погашення заборгованості включно. 
Згідно з п. 3.1.3. Договору позики у період прострочення Позики проценти за користування позикою нараховуються за базовою процентною ставкою на позику, визначеною п. 2.4.4. 
Відповідно до п. 3.2.1. Договору позики проценти на прострочену позику нараховуються у випадку неналежного виконання Позичальником зобов`язань за цим Договором у розмірі, визначеному п. 2.5 Договору, за кожен день прострочення. 
Згідно з п. 3.6. Договору позики у випадку укладення додаткової угоди щодо продовження строку позики за цим договором, проценти за користування позикою в період дії такої додаткової угоди нараховуються за спадною процентною ставкою (формула розрахунку якої визначена Додатком № 1) на підставі фіксованого базового середньоденного розміру процентів за користування позикою (п.2.4.3); графік нарахувань визначається відповідною додатковою угодою. 
Відповідно до п. 3.7. Договору позики зобов`язання позичальника за договором вважаються виконаними в повному обсязі в момент зарахування відповідної суми коштів на поточний рахунок позикодавця. 
Згідно з п. 3.10. Договору позики, керуючись ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право нараховувати проценти відповідно до умов цього договору до дня повернення позики. Правилами, розміщеними на сайті товариства (https://money4you.ua/pro-nas/normatyvna-dokumentatsiya/), зокрема передбачено, що договір позики з фізичною особою укладається в інформаційно-телекомунікаційні системі товариства дистанційно, в електронній формі відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію». Підписанням Договору відповідач також підтвердив, що він вивчив та повністю погоджується з умовами Правил надання грошових коштів у позику, у т.ч. і на умовах фінансового кредиту ТОВ «МАНІФОЮ» (далі – Правила), які є невід`ємною частиною договору; вивчив та повністю погоджується з умовами цього договору позики (п.п. 8.3.5 та 8.3.6 договору позики).
Позивач також надав паспорт позики, анкету клієнта, та правила надання коштів.
Відповідно до договору №29/12-ТОВ "МАНІФОЮ" 29.12.2021 відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 2891107. 
Також 10.01.2023 укладено договір №10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №2891107. 
Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом вимоги до Відповідача за договором № 2891107. 
Відповідно до довідки сервісу онлайн платежів iPay.ua №2782_241029140432 від 29.10.2024 ТОВ «Універсальні платіжні системи» 05.08.2021 здійснило переказ коштів у розмірі 3000 гривень на картковий рахунок № НОМЕР_1 .
Відповідно до інформації, що надана АТ КБ «Приватбанк» 04.09.2025 №20.1.0.0.0/7-250827/82679-БТ картковий рахунок № НОМЕР_1 емітовано на ім`я ОСОБА_1 .
Відповідно до виписки АТ КБ «Приватбанк» за період з 05.08.2021-06.09.2021 на картковий рахунок № НОМЕР_1 зараховано 05.08.2021 зараховано 3000 гривень.
За таких обставин позивач довів належними доказами факт отримання коштів за договором позики № 2891107 від 05.08.2021 у розмірі 3000 грн, тому заявлену заборгованість за тілом кредиту потрібно задовольнити.
Позивач надав розрахунки заборгованості, що здійснені первинним кредитором та ТОВ «Вердикт капітал».
Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «Маніфою» здійснило нарахування відсотків за користування кредитними коштами у розмірі, що погоджений Договором, за період з 05.08.2021 по 24.10.2021 у розмірі 6291 гривня.
Відповідно до розрахунку заборгованості, що здійснений ТОВ «Вердикт капітал», додатково нараховано відсотки за користування кредитними коштами за період з 29.12.2021 по 23.02.2022 у розмірі 1727,1 гривень.
Суд не погоджується із нарахуваннями ТОВ «Вердикт капітал», а також із розрахунком, що надав представник відповідача з огляду на таке.
Договором визначено, що проценти на прострочену позику – проценти від суми позики, що нараховуються у разі неповернення Позичальником позики та несплати процентів за користування позики в строк позики.; Строк дії Договору – період, на який укладається Договір позики, що починає обчислюватись з дати укладення Договору позики і спливає через три місяці після спливу строку позики. Строк позики – період, протягом якого позика передається у власність Позичальнику, визначений Договором. Початковий строк позики визначається п. 2.3.4 Договору. Разом з тим, строк позики може бути продовжено шляхом укладення Сторонами відповідної Додаткової угоди.
Доказів, що сторони продовжили, шляхом укладання додаткової угоди, строк позики, встановлений у п. 2.3.4 – матеріали справи не містять, а тому строком дії договору потрібно вважати період, на який укладається Договір позики, що починає обчислюватись з дати укладення Договору позики і спливає через три місяці після спливу строку позики. Якщо строк позики 04.09.2021, то строк дії договору закінчується 04.12.2021. 
Тобто проценти за користування кредитними коштами ТОВ «Вердикт капітал» нарахувало поза строком дії договору, тому відсутні підстави для їх стягнення.
А проценти у розмірі, що нарахував представник відповідача є акційними, відповідно до п. 2.4.5. договору, та можуть застосовуватись виключно за умови належного виконання Позичальником зобов`язань за цим Договором. Оскільки позичальник виконував свої зобов`язання неналежним чином, позикодавець застосував базову процентну ставку, що також сторони узгодили у п. 2.4.5. Договору.
Суд дійшов висновку, що за договором позики №2891107 від 05.08.2021 з відповідача потрібно стягнути заборгованість у загальному розмірі 9291 гривень, з яких: 3000 гривень – тіло кредиту, 6291 гривень заборгованість по процентах.
2.Щодо Договору № 100171314 від 02.09.2021.
Суд установив, що 02.09.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 укладено Договір №100171314
Згідно з п. 1.1. Договору Кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2. договору (далі – кредит), а позичальник зобов`язався повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі – плата) у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором. 
Відповідно до п. 1.2. Договору сума (загальний розмір) кредиту становить 3000 грн. 
Відповідно до п. 1.5.2. Договору проценти за користування кредитом: 937,5 грн., які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. 
Згідно з п. з 1.6. Договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідно до п. 2.1. Договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. 
Згідно з п. 4.2. Договору у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п.1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п.1.6 договору.
Відповідно до п. 6.1. Договору цей договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Кредитодавця та доступний зокрема через сайт Кредитодавця та\або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. 
Згідно з п. 6.2. Договору розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього договору або інформація з посиланням на нього є пропозицію Кредитодавця про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення Кредитодавцю електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається Кредитодавцем електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/ електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником через сайт Кредитодавця, мобільний додаток, месенджери або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номеру позичальника на номер 2277 (вартість відправки SMS-повідомлення для позичальника визначено у правилах). Після укладення цей договір надається позичальнику шляхом розміщення в Особистому кабінеті позичальника. Додатково укладений кредитний договір та/або повідомлення про його укладення може бути на розсуд Кредитодавця направлено позичальнику на електронну пошту або іншими каналами (засобами) зв`язку, наданими позичальником Кредитодавцем. 
Відповідно до п. 6.3. Договору, приймаючи пропозицію Кредитодавця про укладання цього договору позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів) (копії додаються) договору в цілому та підтверджує, що він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов договору та Правил надання фінансових кредитів (послуг) Кредитодавцем, що розміщені на сайті Кредитодавця та є невід`ємною частиною цього договору. Згідно п. 6.4. Договору укладення Кредитодавцем договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню Кредитодавцем ідентичного за змістом договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки. 
Відповідно до п. 6.5. Договору цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі.
Анкета-заява на кредит № 100171314 від 02.09.2021 містить анкетні дані відповідача, номер телефону, адресу проживання тощо. Зокрема, відображено процес оформлення розгляду заяви 100171314 з послідовним відображенням дій сторін з моменту заповнення заяви до прийнятого рішення із погодженими умовами. 
Позивач надав також паспорт споживчого кредиту, де викладено інформацію, яка надавалась відповідачу до укладення договору про споживчий кредит та графік платежів за договором про споживчий кредит 100171314 від 02.09.2021, що є додатком 2 до договору. 
17.12.2021 укладено договір №17/12-2021-62 відповідно до якого ТОВ "МІЛОАН" відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №100171314 від 02.09.2021. 10.01.2023 було укладено договір №10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №100266638. Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом вимоги до Відповідача за договором 100171314 від 02.09.2021. 
Як вже встановлено судом відповідно до інформації, що надана АТ КБ «Приватбанк» 04.09.2025 №20.1.0.0.0/7-250827/82093-БТ картковий рахунок № НОМЕР_2 емітовано на ім`я ОСОБА_1 .
Відповідно до виписки АТ КБ «Приватбанк» за період з 05.08.2021-06.09.2021 на картковий рахунок відповідача № НОМЕР_2 зараховано 02.09.2021 кошти у розмірі 3000 грн.
За таких обставин, суд вважає, що позивач довів належними доказами факт отримання відповідачем коштів за Договором №100171314 від 02.09.2021, тому вимога про стягнення тіла кредиту у розмірі 3000 гривень підлягає задоволенню. 
Відповідно до розрахунку заборгованості за вказаним договором первісний кредитор за період з 03.09.2021 по 26.11.2021 нарахував відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 13237 грн 50 коп., комісію за оформлення кредиту у розмірі 300 гривень.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) зазначено, що "за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (частина перша статті 1054 ЦК України). Отже, суть зобов`язання за кредитним договором полягає в обов`язку банку надати гроші (кредит) позичальникові та в обов`язку останнього їх повернути і сплатити за користування ними проценти. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина третя статті 55 Закону № 2121-III), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (пункт 3 частини третьої статті 47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. […] 16 жовтня 2011 року набрав чинності Закон № 3795-VI. Згідно з абзацом дев`ятим пункту 8 розділу І цього Закону частину четверту статті 11 Закону № 1023-XII було доповнено новим абзацом третім такого змісту: "Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною". Наведені приписи у такій редакції діяли до 10 червня 2017 року, коли набрав чинності Закон № 1734-VIII. Згідно з останнім текст статті 11 Закону № 1023-XII виклали у новій редакції, що не передбачала нікчемності зазначених умов договору, а звужувала дію Закону № 1023-XII до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону № 1734-VIII".
Тобто комісія за оформлення кредиту у розмірі 300 гривень стягненню не підлягає, оскільки її нарахування суперечить усталеній судовій практиці.
Крім цього, ТОВ «Вердикт капітал», викупивши право вимоги до відповідача за договором №100171314 додатково нарахувало відсотки за користування кредитом за період з 17.12.2021 по 23.02.2022 у розмірі 10500 гривень. Однак суд не погоджується з таким нарахуванням з огляду на таке.
Пролонгація строку кредитування визначена у п. 2.3. Договору та передбачає, що Продовження вказаного в п.1.3 Договору строку кредитування може відбуватись на пільгових або стандартних (базових) умовах, наступним чином: Пролонгація на пільгових умовах: Позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що Кредитодавцем надана така можливість Позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством (далі – Правила), що розміщені на веб-сайті Товариства miloan.ua (далі Сайт Товариства) за посиланням https://miloan.ua/s/documents i є невід`ємною частиною цього Договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом Позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та пeвну частку заборгованості по кредиту (п. 2.3.1.1 Договору).
Підстави для застосування пролонгації на пільгових умовах відсутні, оскільки, відповідно до розрахунку заборгованості, оплати за пролонгацію та частку заборгованості по кредиту відповідач не здійснював.
Пунктом 2.3.1.2 Договору передбачено, що Позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. 
Тобто ТОВ «Мілоан» застосувало визначену пунктом 2.3.1.2 Договору пролонгацію та понад визначений сторонами строк договору (25 днів), продовжив такий строк на 60 днів. 
Суд бере до уваги доводи представника відповідача щодо обмеження строку нарахування процентів межами строку кредитування та передбаченої договором пролонгації, і частково погоджується з наведеним ним підходом до визначення періоду правомірного нарахування. Разом із тим суд виходить з того, що пунктом 2.3.1.2 Договору сторони прямо передбачили можливість автоматичного продовження строку кредитування на стандартних (базових) умовах шляхом подальшого користування кредитними коштами, але не більше ніж на 60 днів. Оскільки такі умови були прийняті відповідачем під час укладення договору, а доказів здійснення ним дій для припинення користування кредитом чи повного його погашення у межах визначеного строку матеріали справи не містять, нарахування процентів у межах 25-денного строку кредитування та 60-денного періоду пролонгації є правомірним.
Водночас суд не погоджується з нарахуванням процентів поза межами зазначеного строку, зокрема після спливу максимально допустимого періоду пролонгації, оскільки такі нарахування не ґрунтуються на умовах договору. З урахуванням викладеного, а також перевіреного судом розрахунку заборгованості, до стягнення підлягає 3000 грн – основний борг та 9937,50 грн – проценти за користування кредитом у межах погодженого сторонами строку, тоді як у решті вимог слід відмовити.
Отже, суд дійшов висновку, що за кредитним договором№ 100171314 від 02.09.2021 з відповідача потрібно стягнути заборгованість у загальному розмірі 12937,50 гривень, з яких: 3000 гривень – тіло кредиту, 9937,50 гривень заборгованість по процентах.
3.Щодо Договору № 3232838 від 21.08.2021.
Суд установив, що 21.08.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 укладено Договір № 3232838.
Згідно з п. 1.1. Договору Кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2. договору (далі – кредит), а позичальник зобов`язався повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі – плата) у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором. 
Відповідно до п. 1.2., 1.3 Договору сума (загальний розмір) кредиту становить 4500.00 грн, кредит надається строком на 15 днів з 21.08.2021 (строк кредитування). 
Відповідно до п. 1.5.2. Договору проценти за користування кредитом: 843,75 грн., які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. 
Згідно з п. 1.6. Договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
Відповідно до п. 2.1. Договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. 
Згідно з п. 4.2. Договору у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п.1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п.1.6 договору. 
Відповідно до п. 6.1. Договору цей договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Кредитодавця та доступний зокрема через сайт Кредитодавця та\або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. 
Згідно з п. 6.2. Договору розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього договору або інформація з посиланням на нього є пропозицію Кредитодавця про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення Кредитодавцю електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається Кредитодавцем електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/ електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником через сайт Кредитодавця, мобільний додаток, месенджери або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номеру позичальника на номер 2277 (вартість відправки SMS-повідомлення для позичальника визначено у правилах). Після укладення цей договір надається позичальнику шляхом розміщення в Особистому кабінеті позичальника. Додатково укладений кредитний договір та/або повідомлення про його укладення може бути на розсуд Кредитодавця направлено позичальнику на електронну пошту або іншими каналами (засобами) зв`язку, наданими позичальником Кредитодавцем. 
Відповідно до п. 6.3. Договору приймаючи пропозицію Кредитодавця про укладання цього договору позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів) (копії додаються) договору в цілому та підтверджує, що він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов договору та Правил надання фінансових кредитів (послуг) Кредитодавцем, що розміщені на сайті Кредитодавця та є невід`ємною частиною цього договору. Згідно п. 6.4. Договору укладення Кредитодавцем договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню Кредитодавцем ідентичного за змістом договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки. 
Відповідно до п. 6.5. Договору цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі.
Анкета-заява на кредит №3232838 від 21.08.2021 містить анкетні дані відповідача, номер телефону, адресу проживання тощо. Зокрема, відображено процес оформлення розгляду заяви 3232838 з послідовним відображенням дій сторін з моменту заповнення заяви до прийнятого рішення із погодженими умовами. 
Позивач надав також паспорт споживчого кредиту, де викладено інформацію, яка надавалась відповідачу до укладення договору про споживчий кредит та графік платежів за договором про споживчий кредит №3232838 від 21.08.2021, що є додатком 2 до договору
29.11.2021 було укладено договір №29-11-102, відповідно до якого ТОВ "МІЛОАН" відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3232838. 10.03.2023 було укладено договір №10-03/2023/01, відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3232838. Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом вимоги до Відповідача за договором №3232838.
Згідно із квитанцією LIQPAY 21.08.2021 на картковий рахунок № НОМЕР_3 перераховано кошти у розмірі 4500 гривень. 
Як вже встановлено судом відповідно до інформації, що надана АТ КБ «Приватбанк» 04.09.2025 №20.1.0.0.0/7-250827/82093-БТ картковий рахунок № НОМЕР_2 емітовано на ім`я ОСОБА_1 .
Відповідно до виписки АТ КБ «Приватбанк» за період з 05.08.2021-06.09.2021 на картковий рахунок відповідача № НОМЕР_2 зараховано 21.08.2021 кошти у розмірі 4500 грн.
За таких обставин, суд вважає, що позивач довів належними доказами факт отримання відповідачем коштів за Договором №3232838 від 21.08.2021, тому вимога про стягнення тіла кредиту у розмірі 4500 гривень підлягає задоволенню. 
Відповідно до розрахунку заборгованості за вказаним договором первісний кредитор за період з 21.08.2021 по 04.11.2021 нарахував відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 14343 грн, 75 коп., комісію за оформлення кредиту у розмірі 495 гривень.
Комісія за оформлення кредиту у розмірі 495 гривень стягненню не підлягає, оскільки її нарахування суперечить усталеній судовій практиці, на яку суд посилався вище.
Крім цього, ТОВ «Вердикт капітал», викупивши право вимоги до відповідача за договором №100171314 додатково нарахувало відсотки за користування кредитом за період з 29.11.2021 по 23.02.2022 у розмірі 19575 гривень. Однак суд не погоджується з таким нарахуванням з огляду на таке.
Пролонгація строку кредитування визначена у п. 2.3. Договору та передбачає, що Продовження вказаного в п.1.3 Договору строку кредитування може відбуватись на пільгових або стандартних (базових) умовах, наступним чином: Пролонгація на пільгових умовах: Позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що Кредитодавцем надана така можливість Позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством (далі – Правила), що розміщені на веб-сайті Товариства miloan.ua (далі Сайт Товариства) за посиланням https://miloan.ua/s/documents i є невід?ємною частиною цього Договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом Позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та пeвну частку заборгованості по кредиту (п. 2.3.1.1 Договору).
Підстави для застосування пролонгації на пільгових умовах відсутні, оскільки, відповідно до розрахунку заборгованості, оплати за пролонгацію та частку заборгованості по кредиту відповідач не здійснював.
Пунктом 2.3.1.2 Договору передбачено, що Позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. 
Тобто, ТОВ «Мілоан» застосувало визначену пунктом 2.3.1.2 Договору пролонгацію та понад визначений сторонами строк договору (15 днів), продовжив такий строк на 60 днів. 
Оцінюючи доводи представника відповідача щодо незаконності нарахування процентів, суд зазначає, що частково погоджується з позицією про неможливість їх стягнення за межами строку кредитування. Разом із тим умовами договору передбачено право кредитодавця на застосування стандартної пролонгації відповідно до п. 2.3.1.2 Договору строком до 60 днів у разі подальшого користування позичальником кредитними коштами після спливу первісного 15-денного строку. Матеріали справи свідчать, що відповідач продовжував користування кредитом, не здійснивши належного погашення, а отже проценти у межах визначеного договором строку кредитування та допустимої пролонгації нараховані правомірно.
Разом із цим суд не знаходить підстав для стягнення процентів, нарахованих після спливу граничного 60-денного строку пролонгації, а також комісії за оформлення кредиту, оскільки її стягнення суперечить сформованій судовій практиці у справах щодо споживчого кредитування. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню 4500 грн – основний борг та 14343,75 грн – проценти за користування кредитом у межах погодженого сторонами строку, у решті позовних вимог за цим договором слід відмовити.
Отже, суд дійшов висновку, що за кредитним договором № 3232838 від 21.08.2021 з відповідача потрібно стягнути заборгованість у загальному розмірі 18843,75 гривень, з яких: 4500 гривень – тіло кредиту, 14343,75 гривень заборгованість по процентах.
Суд дійшов висновку, що позивач довів належними доказами, що між сторонами виникли договірні відносини, які регулюються укладеними договорами, та у зв`язку із неналежним виконанням боржником умов договорів, у позивача як кредитора за спірними зобов`язаннями виникло право вимоги стягнути з відповідача заборгованість по кредитах, по відсотках за користування кредитами.
Посилання представника відповідача на недоведеність факту отримання кредитних коштів спростовуються матеріалами справи. Зокрема, на запит суду Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» підтвердило належність платіжної картки відповідачу та надало виписку про рух коштів по його рахунку, з якої встановлено зарахування відповідних сум кредитних коштів. За таких обставин сумнівів у факті отримання відповідачем кредитів суд не має.
Доводи про відсутність первинних бухгалтерських документів також не приймаються судом, оскільки у спірних правовідносинах кредитування здійснювалось дистанційно з використанням електронних платіжних засобів, а підтвердженням перерахування коштів є надані платіжні документи та банківська виписка, які є належними та допустимими доказами відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства.
Суд звертає увагу, що Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12.04.2012 №578/5, а також позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 554/4300/16-ц, якою крім того зроблено висновок, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій, а тому є належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
Не знаходять свого підтвердження твердження відповідача щодо недоведеності переходу права вимоги до позивача, оскільки надані договори факторингу та витяги з реєстрів боржників у сукупності підтверджують правонаступництво позивача, а доказів їх недійсності чи спростування зазначених відомостей стороною відповідача суду не подано. Відтак наведені заперечення носять припущення та не спростовують встановлених судом обставин справи.
Враховуючи наведені норми закону та досліджені судом письмові докази, позивач довів наявність зобов`язальних правовідносини, що виникли між сторонами, які регулюються нормами глав 47-49 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України. Тому позовні вимоги потрібно задовольнити частково та стягнути з відповідача заборгованість у загальному розмірі 41072,25 грн, яка складається з:
заборгованість за кредитним договором №2891107 від 05.08.2021 з відповідача потрібно стягнути заборгованість у загальному розмірі 9291 гривень, з яких: 3000 гривень - тіло кредиту, 6291 гривень заборгованість по процентах; 
заборгованість за договором позики №100171314 від 02.09.2021 з відповідача потрібно стягнути заборгованість у загальному розмірі 12937,50 гривень, з яких: 3000 гривень – тіло кредиту, 9937,50 гривень заборгованість по процентах;
заборгованість за Договором позики №3232838 від 21.08.2021 з відповідача потрібно стягнути заборгованість у загальному розмірі 18843,75 гривень, з яких: 4500 гривень – тіло кредиту, 14343,75 гривень заборгованість по процентах.
Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача потрібно стягнути судовий збір у розмірі 1353,15 грн. пропорційно задоволених вимог (позов задоволено на 55,86%). 
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Визначаючись з розподілом витрат на правничу допомогу відповідно до вимог ст. 137, 141 ЦПК України суд враховує, що справа є незначної складності, обсяг підготовлених та наданих доказів сторонами є незначним, справа розглядалась в порядку спрощеного провадження за відсутності сторін, позов задоволено частково, а тому суд вважає доцільним стягнути з відповідача на користь позивача 3000 гривень витрат на правничу допомогу та стягнути з позивача на користь відповідача 2500 гривень витрат на правничу допомогу. Саме такий розмір витрат, на переконання суду, є об`єктивним, співмірним зі складністю справи та виконаною роботою адвокатами сторін.
Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Таким чином, відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України, сума до стягнення визначається шляхом зустрічного зарахування. У підсумку, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню різниця в розмірі 500 грн витрат, пов`язаних зі сплатою витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись вимогами статей 13, 81, 141, 259, 263-265, 274-279, 352, 354 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» заборгованість за договорами: №2891107 від 05.08.2021; №100171314 від 02.09.2021; №3232838 від 21.08.2021 у загальному розмірі 41072 (сорок одна тисяча сімдесят дві) гривні 25 копійок, яка складається з:
заборгованості за кредитним договором №2891107 від 05.08.2021 з відповідача потрібно стягнути заборгованість у загальному розмірі 9291 гривень, з яких: 3000 гривень - тіло кредиту, 6291 гривень заборгованість по процентах; 
заборгованості за договором позики №100171314 від 02.09.2021 з відповідача потрібно стягнути заборгованість у загальному розмірі 12937,50 гривень, з яких: 3000 гривень - тіло кредиту, 9937,50 гривень заборгованість по процентах;
заборгованості за Договором позики №3232838 від 21.08.2021 з відповідача потрібно стягнути заборгованість у загальному розмірі 18843,75 гривень, з яких: 4500 гривень - тіло кредиту, 14343,75 гривень заборгованість по процентах. 
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» судовий збір в розмірі 1353,15 гривень та витрати на правничу допомогу в розмірі 500 гривень. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення чи складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», код ЄДРПОУ 44276926, м. Київ, вул. Мечнікова, 3, оф. 306.
Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя          В. В. Горбатюк