Справа №705/2889/25
2/705/524/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2026 року м. Умань 

Уманський міськрайонний суд Черкаської області

в складі: головуючого-судді Душина О.В.,
при секретарі Ковальчук Т.М.,

за участю: 
представника позивача ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Умань в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Васильківської міської ради Київської області (вул. Покровська, 15/1, м. Васильків, Київська область, ЄДРПОУ 33428402) про позбавлення батьківських прав, 

В С Т А Н О В И В:

1. Короткий зміст позовних вимог 
ОСОБА_3 звернулась до суду з позовною заявою про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно дитини ОСОБА_4 .
Позовна заява обґрунтована тим, що позивач 23 лютого 2017 року зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_2 . Від шлюбу у сторін народилась донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивач вказує, що спільне подружнє проживання з відповідачем не склалось, з 2023 року вони не проживають однією сім`єю, тому рішенням Уманського міськрайонного суду від 14.04.2025 року шлюб між сторонами розірвано.
Причиною розпаду сім`ї стало те, що сторони мають різні характери і погляди на життя, через що постійно виникали сварки та непорозуміння, відповідач не приділяв увагу дитині, не займався вихованням дитини.
Позивач вказує, що з часу припинення спільного проживання, тобто з 2023 року, відповідач забув про існування доньки. Донька залишилась проживати з позивачкою. З 2023 року сторони перестали підтримувати будь-які відносини, відповідач не бере участь у вихованні дитини, не приділяє їй будь-якої уваги, самоусунувся від її виховання, не цікавиться її навчанням, не відвідує навчальний заклад в якому навчається донька.
Позивач вважає, що ОСОБА_2 , як батько, свідомо усунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню доньки.
На підставі викладеного просить суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 щодо доньки ОСОБА_4 .

2. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі
Ухвалою суду від 16.06.2025 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, а також витребувано від Органу опіки та піклування Васильківської міської ради письмовий висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 .
Відповідачу надіслано копію ухвали судді та копію позовної заяви з додатками рекомендованим листом 17.06.2025,  проте лист повернувся до суду з поштовою відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», тому у відповідності до п. 4 ч. 8 ст.128 ЦПК України відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про розгляд справи.
17.12.2025 від відповідача надійшла заява про визнання позовних вимог та розгляд справи у його відсутність.
Ухвалою суду від 17.12.2025 року закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті.
02.03.2026 року до суду надійшов Висновок щодо доцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_4 .
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечував проти позбавлення його батьківських прав відносно доньки ОСОБА_4 . Зазначив, що брати участь у житті та вихованні своєї доньки не бажає та не буде в майбутньому.
Представник третьої особи Служби у справах дітей Васильківської міської ради Київської області в судове засідання не з`явився, попередньо до суду подав заяву в якій просив розгляд справи проводити без участі представника. 

3. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.
Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд встановив такі факти, відповідні їм правовідносини та дійшов таких висновків.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно положень ч.1 та ч.5 ст.56 ЦПК України у випадках, встановлених законом, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб або державних чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах.
У відповідності до ч.1 ст.59 ЦПК України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом.
Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до приписів ч.1 та ч.3 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Суд встановив, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 23 лютого 2017 року. Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 14 квітня 2025 року шлюб розірвано.
Від шлюбу сторони мають дитину – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , відповідно до якого батьком вказаний – ОСОБА_2 , матір`ю – ОСОБА_3 .
Як вбачається з довідок про реєстрацію місця проживання особи №6503/22-13 та №6502/22-13 від 08.10.2019 позивач ОСОБА_3 та донька ОСОБА_4 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , проте фактично проживають за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією Акту №113 обстеження умов проживання від 25.04.2025 р.
ОСОБА_4 навчається у 1-Б класі опорного закладу освіти «Васильківський академічний ліцей «Престиж» Васильківської міської ради Київської області, що підтверджується довідкою №176 від 02.05.2025.
Позивач вказує, що ОСОБА_2 самоусунувся, як батько, від виховання доньки, не піклується про неї, про її фізичний, духовний і моральний розвиток, не забезпечує її матеріально, тому обов`язки з виховання та утримання дитини повністю покладені на ОСОБА_3 .
Згідно висновку органу опіки та піклування Виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області, затвердженим Рішенням Васильківської міської ради №705 від 17.11.2025, служба у справах дітей та сім`ї Васильківської міської ради, як орган який виконує функції опіки та піклування, вважає доцільним позбавлення громадянина ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини.
На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.
Крім цього, відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.
У силу статті 9 Конституції України Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів).
Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.
Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини.
Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.
Згідно з частинами 1-4 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.
Процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами Сімейного кодексу України (статті 164-167).
Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Згідно зі ст. 166 Сімейного кодексу України позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батьків, так і для дитини.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Окрім цього, системний аналіз норм сімейного права дає підстави вважати, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не дають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відсутність протягом тривалого часу піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя; незабезпечення необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що надалі може негативно вплинути на її фізичний розвиток як складову частину виховання; недостатнє спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; ненадання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; несприяння засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі є підставами для позбавлення батьків / одного з батьків батьківських прав. Такий висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 26 січня 2022 року у справі № 203/3505/19 (провадження № 61-14351св21).
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
На підставі наведеного вище, суд дійшов переконання, що відповідач ОСОБА_2 ухиляється від виконання встановлених законом батьківських обов`язків по вихованню своєї дитини, не проявляє жодного інтересу до неї та не опікується нею, в судовому засіданні підтвердив своє небажання спілкуватися з донькою, позовні вимоги визнав, тому є підстави для задоволення позову та позбавлення його батьківських прав.
При цьому суд усвідомлює, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, водночас вважає, що у даному випадку він є виправданим. Адже зібрані та досліджені докази підтверджують ухилення відповідача від виконання визначених чинним законодавством батьківських обов`язків та небажання їх виконувати.
На підставі викладеного суд вважає позовні вимоги ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Керуючись ст. 10, 13, 76, 80, 81, 89, 263-265 ЦПК України, суд, суд –

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.
Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно його доньки: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення суду.
Учасник справи, якому копія рішення суду не була вручена у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому копії рішення суду.
Повне рішення складено 17 березня 2026 року.

Позивач:  ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).
Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).
Третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Васильківської міської ради Київської області (вул. Покровська, 15/1, м. Васильків, Київська область, ЄДРПОУ 33428402).

Суддя О.В. Душин