КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
03680 м. Київ , вул. Солом`янська, 2-а 

Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/2799/2026 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року м. Київ
Справа № 376/2689/25

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді-доповідача Ящук Т.І., 
суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М. 
за участю секретаря судового засідання Слив`юк С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на ухвалу Сквирського районного суду Київської області від 08 вересня 2025 року, постановлену у складі судді Батовріної І.Г.,
у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Державної інспекції архітектури та містобудування України в особі Департаменту державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, третя особа: Сквирська міська рада, про усунення перешкод в користуванні власними земельними ділянками та об?єктами будівництва шляхом скасування рішень про зупинення дії будівельних паспортів від 28 травня 2025 року № 200/02/17-25, № 201/02/17-25, № 202/02/17-25,

встановив:

Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 08 вересня 2025 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Державної інспекції архітектури та містобудування України в особі Департаменту державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, третя особа: Сквирська міська рада, про усунення перешкод в користуванні власними земельними ділянками та об?єктами будівництва шляхом скасування рішень про зупинення дії будівельних паспортів від 28 травня 2025 року № 200/02/17-25, № 201/02/17-25, № 202/02/17-25.
Не погодившись з ухвалою, позивачі звернулися з апеляційною скаргою, в якій просять її скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначили, що предметом спору є рішення відповідача про зупинення будівельних робіт, внаслідок ухвалення якого їм створено перешкоди в користуванні земельними ділянками. Тож спір є цивільно-правовим. Натомість, суд першої інстанції не врахував суб`єктний склад спору, суть права, за захистом якого позивачі звернулися, заявлені вимоги, характер спірних правовідносин, зміст і юридичну природу обставин у справі.
Посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2024 р. у справі № 2-а-460/08/2704, апелянти, серед іншого, зауважують, що зміст публічних правовідносин передбачає наявність відносин влади і підпорядкування, що відрізняє його від приватних правовідносин, у яких відносини ґрунтуються на юридичній рівності сторін, вільному волевиявленні та майновій самостійності. Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, визначений законодавством для сфери приватноправових відносин.
Якщо в межах спірних правовідносин сторона не здійснює владні управлінські функції щодо іншої сторони, яка є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами КАС ознак справи адміністративної юрисдикції.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_3 просить відмовити в її задоволенні, оскільки за предметом спору, між учасниками правовідносин спір виник з публічно-правових відносин, а отже підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 підтримали вимоги апеляційної скарги з викладених у ній підстав.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового розгляду були повідомлені належним чином, що не перешкоджає апеляційному перегляду ухвали суду відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та його представника, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що спір належить до предметної юрисдикції окружного адміністративного суду.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає фактичним обставинам і нормам процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що у вересні 2025 року позивачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 звернулися до Сквирського районного суду Київської області з позовом до відповідача Державної інспекції архітектури та містобудування України в особі Департаменту державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, третя особа: Сквирська міська рада міськрайонного суду Київської області, в якому просили:
- усунути перешкоди в користуванні земельної ділянкою з кадастровими номерами 3224010100:01:057:0006 та 3224010100:01:057:0010 та об`єктом будівництва «Реконструкція житлового будинку з прибудовою другого поверху по АДРЕСА_1 » за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом визнання незаконним та скасування рішення № 200/02/17-25 про зупинення дії будівельного паспорта № 5/21, виданого 16 вересня 2021 року, яка зареєстрована в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва ВР01:6813-3118-6506-2445;
- усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою з кадастровим номером 3224010100:01:057:0080 та об`єктом будівництва «Реконструкція житлового будинку з прибудовою та надбудовою другого поверху по АДРЕСА_1 » шляхом визнання незаконним та скасування рішення № 201/02/17-25 про зупинення дії будівельного паспорта № 6/21, виданого 16.09.2021 року, який зареєстровано в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва ВР01:6836-9568-2604-3578;
- усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою з кадастровим номером 3224010100:01:057:0079 та об`єктом будівництва «Нове будівництво двоповерхового житлового будинку по АДРЕСА_2 (колишня АДРЕСА_3 » шляхом визнання незаконним та скасування рішення № 202/02/17-25 про зупинення дії будівельного паспорта № 7/21, виданого 16.09.2021 року, який зареєстровано в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва ВР01:6850-6546-7632-1836.
В обґрунтування позову зазначили, що 28 травня 2025 року головним інспектором будівельного нагляду відділу нагляду за діяльністю органів з питань архітектури, містобудування та державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду Державної інспекції архітектури та містобудування України Калиновським Є.А. прийнято рішення № 200/02/17-25, 201/02/17-25, 202/02/17-25, якими зупинено дії будівельних паспортів №№ 5/21, 6/21, 7/21, виданих 16.09.2021 року.
Зазначені рішення прийняті на підставі проведеної перевірки відділу архітектури, містобудування та інфраструктури Сквирської міської ради у присутності начальника ОСОБА_5 , однак про проведення перевірки позивачів не було повідомлено.
Крім цього, посилаючись на законодавство, що регулює суспільні відносини у сфері містобудівної діяльності та архітектурно-будівельного контролю, позивачі стверджували, що спірні рішення неправомірні, оскільки вони прийняті з порушенням Порядку видачі будівельного паспорта забудови земельної ділянки, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 05.07.2011 № 103.
Так, відповідно до позовної заяви, на переконання позивачів спірні рішення не містять конкретного посилання на підстави, згідно з якими зупиненою дію будівельних робіт. При цьому, позивач подали всі необхідні документи для видачі будівельних паспортів, тому відмова у їх видачі з підстав надання неповного пакету документів є незаконною.
Встановивши вищенаведені обставини, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною першою статті 19 ЦПК України внормовано, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Натомість, відповідно до частини другої статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.
Пункт 2 частини першої статті 5 КАС України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Індивідуальним вважається акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (пункт 19 частини першої статті 4 КАС України).
Згідно з частиною першою статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій.
Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності (пункт 1 частини другої статті 17 КАС України).
Пункт 1 частини першої статті 3 КАС України визначає справою адміністративної юрисдикції публічно-правовий спір, в якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Отже, юрисдикція адміністративного суду поширюється на публічно-правові спори, ознаками яких є не лише спеціальний суб`єктний склад (хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції), але й спеціальні підстави виникнення, пов`язані з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право, яке має існувати на час звернення до суду, а, по-друге, суб`єктний склад такого спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.
Відтак, вирішуючи питання про юрисдикцію спору, необхідно з`ясувати, зокрема, характер спірних правовідносин, а також суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа.

За змістом частини першої статті 27 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» забудова присадибних, дачних і садових земельних ділянок може здійснюватися на підставі будівельного паспорта забудови земельної ділянки.
Будівельний паспорт визначає комплекс містобудівних та архітектурних вимог до розміщення і будівництва індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку не вище двох поверхів (без урахування мансардного поверху) з площею до 500 квадратних метрів, господарських будівель і споруд, гаражів, елементів благоустрою та озеленення земельної ділянки.
Згідно з частиною першою статті 41 цього Закону державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.
Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю відповідно до Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності». Державний архітектурно-будівельний контроль замовників будівництва, які є фізичними особами, здійснюється відповідно до Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» з урахуванням особливостей правового статусу таких осіб. Порядок здійснення архітектурно-будівельного контролю визначається Кабінетом Міністрів України.
Підготовчі та будівельні роботи, які не відповідають вимогам законодавства, будівельним нормам і правилам, містобудівним умовам та обмеженням, затвердженому проекту або будівельному паспорту забудови земельної ділянки, виконуються без набуття права на їх виконання, підлягають зупиненню до усунення порушень законодавства у сфері містобудівної діяльності.
Підпункт «б» частини третьої цієї статті передбачає, що посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право зупинення підготовчих та будівельних робіт у випадках, визначених цим Законом.
Згідно з ч. 5 ст. 7 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» структурні підрозділи з питань державного архітектурно-будівельного контролю Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій та виконавчі органи з питань державного архітектурно-будівельного контролю сільських, селищних, міських рад у межах делегованих цим Законом державних повноважень є підконтрольними центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, а їхні рішення можуть бути розглянуті у порядку державного архітектурно-будівельного нагляду або оскаржені до адміністративного суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали місцевого суду, колегія суддів установила, що предметом позову є скасування рішень № 200/02/17-25 про зупинення дії будівельного паспорта № 5/21, виданого 16 вересня 2021 року, рішення № 201/02/17-25 про зупинення дії будівельного паспорта № 6/21, виданого 16.09.2021 року та рішення № 202/02/17-25 про зупинення дії будівельного паспорта № 7/21, виданого 16.09.2021 року.
Предметом спору у цій справі є правомірність дій органу державної влади з прийняття вищезазначених спірних рішень, якими було зупинено дії будівельних паспортів №№ 5/21, 6/21, 7/21.
Спір виник між фізичними особами і Державною інспекцією архітектури та містобудування України, до структури якої входить Департамент державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, рішення якої оскаржуються у цій справі.
Підстави позову зводяться до того, що позивачі вважають неправомірними рішення органу державної влади, уповноваженого на здійснення контролю за дотриманням законодавства у сфері регулювання містобудівної діяльності, на підставі яких зупинено дії будівельних паспортів №№ 5/21, 6/21 і 7/21, посилаючись на недотримання службовою особою цього органу процедури перевірки дотримання законодавства у сферу містобудівної діяльності, за результатами якої власне й були ухвалені оскаржувані рішення.

Доводи апелянтів про наявність приватно-правового інтересу позивачів, у зв`язку з чим спір має розглядатися за правилами цивільного судочинства, колегія суддів відхиляє, оскільки ні підстави, ні предмет позову не вказують на існування правового конфлікту між суб`єктами приватного права або за участі суб`єкта приватного права чи стосовно об`єкта, охоронюваного приватно-правовим регулюванням.
Навпаки, підстави позову дають змогу чітко зрозуміти, що юридичний спір виник між фізичними особами, які на підставі речового права володіють земельною ділянкою, з однієї сторони, та органом державної влади, з іншої сторони, службова особа якого ухвалила рішення про зупинення дії будівельних паспортів. Тобто в даному випадку держава в особі відповідних органів не виступала як учасник цивільно-правових відносин, а реалізовувала встановлені законом владно-управлінські повноваження. Крім цього, вище зазначалося, що предметом позову є саме рішення суб`єкта владних повноважень, а не дії, внаслідок яких позивачі зіткнулися з матеріальними перешкодами в користуванні земельною ділянкою.

Посилання апелянтів на правовий висновок Верховного Суду від 20 червня 2024 р. у справі № 2-а-460/08/2704 суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки викладена в ньому правова позиція доводить законність оскаржуваної ухвали: в зазначеній постанові Суд зауважив, що якщо в межах спірних правовідносин сторона не здійснює владні управлінські функції щодо іншої сторони, яка є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами КАС ознак справи адміністративної юрисдикції.
Проте, посилаючись на положення статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» апеляційний суд вже зазначав, що в даному випадку предметом спору є рішення органу державної влади, ухвалене за результатами реалізації функцій зі здійснення державного контролю за дотриманням законодавства у сфері регулювання містобудівної діяльності, тобто має місце реалізація суб`єктом владних повноважень владно-управлінських повноважень.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права і відповідає фактичним обставинам справи, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 375, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Ухвалу Сквирського районного суду Київської області від 08 вересня 2025 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складено 06 квітня 2026 року. 

Суддя - доповідач: Ящук Т.І. 

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.