П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/5214/25	

Перша інстанція: суддя Дерев`янко Л.Л.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду
у складі: головуючої судді - Шевчук О.А.
суддів – Бойка А.В., Єщенка О.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2025 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_2 ), в якому просить:
- визнати незаконним та протиправним бездіяльність щодо відмови внесення даних (на підставі архівних даних) про виключення з військового обліку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг» та встановлення статусу невійськовозобов`язаний;
- зобов`язати відповідача скасувати внесені дані (на підставі архівних даних) про виключення з військового обліку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг» та встановити статус невійськовозобов`язаний.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що в 2004 році він виключений з військового обліку, як особа, що вчинила тяжкий злочин, що підтверджується записом в обліково-послужній картці. Однак, через додаток «Резерв+», встановив, що він є військовозобов`язаним. Як пояснює позивач, він звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_4 із заявою про внесення актуальних даних до реєстру «Оберіг», однак відповідач у відповідь на його звернення жодних дій не вчинив. Посилаючись на положення пункту 5 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» позивач вважає протиправною бездіяльність центру комплектування та вважає, що відповідач зобов`язаний внести актуальну інформацію до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_1 – відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.
Мотивуючи свою позицію про помилковість висновків суду, апелянт зазначає ті самі обставини, що й в позовній заяві, та наполягає на тому, що не належить до жодної з зазначених у частині 9 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» категорій, зокрема, не є військовозобов`язаним, оскільки виключений з обліку з 2004 року як раніше засуджений до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.
На переконання апелянта, відповідно до положень статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», яка діяла до 18.05.2024, виключенню з військового обліку підлягають громадяни України, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину. Позивач вважає, що поновлення його на військовому обліку на підставі змін в законодавстві суперечить конституційному принципу незворотності дії законів в часі що визначений статтею 58 Конституції України та погіршує його правове становище, оскільки він набув статусу військовозобов`язаного, з яким пов`язується виникнення у нього певних обов`язків.
Окрім цього, апелянт зазначає, що під час розгляду справи та ухвалення рішення суд першої інстанції не надав оцінки тому, що ІНФОРМАЦІЯ_2 не відреагував на його звернення, та зауважує на тому, що саме центри комплектування, забезпечують ведення Реєстру та внесення до нього актуальної інформації та відповідно надання такої інформації на запити громадян.
З огляду на наведене, заявлені позовні вимоги, зокрема, щодо визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання відповідача внести актуальну інформацію до Реєстру вважає цілком обґрунтованими, а висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог помилковими.
ІНФОРМАЦІЯ_2 у відзиві на апеляційну скаргу зазначає про безпідставність поданої апеляційної скарги. Відповідач наголошує на тому, що з набранням чинності змін до статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» позивач є таким, що підпадає під його дію як особа, що може бути призвана на військову служба під час мобілізації на особливий період. За таких підстав, оскільки станом на момент звернення позивача із заявою про виключення з військового обліку редакція вказаної статті не передбачала такої підстави для виключення з військового обліку, як засудження до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину, позивачу цілком правомірно відмовлено у виключенні з військового обліку військовозобов`язаних. Рішення суду вважає законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим в задоволенні апеляційної скарги просить відмовити, а рішення суду – залишити без змін.
Відповідно до частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). 
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм процесуального права, колегія суддів вважає, що наявні підстави для часткового задоволення апеляції, з огляду на таке.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що згідно даних обліково-послужної картки, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , як особа засуджена до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину, на підставі пункту 5 статті 37 Закону України «Про загальний військовий обов`язок» 04.03.2004 ІНФОРМАЦІЯ_5 виключений з військового обліку призовників та в обліково-послужній картці здійснений запис «невійськовозобов`язаний».
Однак, під час реєстрації та перевірці даних у застосунку «Резерві +» ОСОБА_1 виявив, що інформація в реєстрі неповна та запропоновано звернутися до ТЦК за місцем реєстрації або постійного проживання для уточнення даних. 
17.03.2025 позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_4 із заявою, в якій просив внести інформацію в Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг» про виключення з військового обліку та встановлення статусу невійськовозобов`язаний, однак відповідь на своє звернення не отримав.
ОСОБА_1 , вважаючи протиправною бездіяльність відповідача, звернувся до суду з даним позовом.
Вирішуючи спір по суті та відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що з 18.05.2024 редакція частини 6 статті 37 Закону України «Про загальний військовий обов`язок» не передбачає такої підстави для виключення з військового обліку як засудження до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину. Відтак, суд указав, що з набранням чинності змін до Закону України «Про загальний військовий обов`язок» він поширює свою дію на всій території України і розповсюджується на осіб, які раніше були засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та відповідаючи на доводи апеляційної скарги, керується наступним. 
Частина 2 статті 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 65 Конституції України встановлює, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-ХІІ), частина 1 статті 1 якого передбачає, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Частина 3 статті 1 Закону №2232-ХІІ передбачає, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
За приписами частини 7 статті 1 Закону №2232-ХІІ виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022.
Пунктом 2 вказаного Указу військовому командуванню разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування доручено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Станом на час розгляду справи строк дії воєнного стану в Україні продовжений.
Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
За змістом пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154 (далі - Положення №154), територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Згідно пункту 9 Положення №154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки здійснюють заходи щодо призову громадян на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Згідно частини 1 статті 34 Закону №2232-ХІІ персонально-якісний облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів передбачає облік відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які узагальнюються в облікових документах та вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Ведення персонально-якісного обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів покладається на відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
Закон України від 16.03.2017 №1951-VIII «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» (далі - Закон №1951-VIII) встановлює правові та організаційні засади створення, функціонування Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, регулює відносини у сфері державної реєстрації громадян України, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави, та осіб, приписаних до призовних дільниць.
Відповідно до статті 1 Закону №1951-VIII Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) - інформаційно-комунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України.
Згідно статті 3 Закону №1951-VIII основними засадами ведення Реєстру є, зокрема, обов`язковість та своєчасність внесення до Реєстру передбачених цим Законом відомостей про призовників, військовозобов`язаних та резервістів; повнота та актуалізація відомостей Реєстру про призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Згідно статті 14 Закону №1951-VIII ведення Реєстру включає: 1) внесення запису про призовників, військовозобов`язаних та резервістів до бази даних Реєстру для взяття на облік або при відновленні на військовому обліку з перевіркою відповідності персональних та службових даних призовників, військовозобов`язаних та резервістів існуючим обліковим даним; 2) внесення змін до персональних та службових даних призовників, військовозобов`язаних, резервістів на підставі відомостей органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, закладів освіти незалежно від підпорядкування і форми власності, а також відомостей, що подаються органу ведення Реєстру призовниками, військовозобов`язаними, резервістами; 3) знищення повторного запису Реєстру в разі його виявлення. Актуалізація бази даних Реєстру здійснюється на підставі відомостей, що вносяться органами ведення Реєстру, а також шляхом електронної інформаційної взаємодії (обміну відомостями) між Реєстром та інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені цією частиною.
Постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487 затверджений Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Порядок №1487), згідно пункту 20 якого військовий облік ведеться на підставі даних паспорта громадянина України та військово-облікових документів.
Згідно пункту 79 Порядку № 1487 районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, зокрема, організовують та ведуть військовий облік на території адміністративно-територіальної одиниці; здійснюють взяття, зняття або виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у випадках, передбачених законодавством; організовують та забезпечують зберігання облікової документації призовників, військовозобов`язаних та резервістів, персональних даних, які містяться в них; забезпечують громадян військово-обліковими документами та зберігання зданих або вилучених у призовників, військовозобов`язаних та резервістів військово-облікових документів; проставляють у військово-облікових документах призовників, військовозобов`язаних та резервістів відповідні відмітки про взяття їх на військовий облік, зняття та виключення з нього; виключають з військового обліку на підставі відповідних підтвердних документів осіб, які за рішенням суду визнані недієздатними, оголошені померлими (такими, що пропали безвісти), засуджені до позбавлення волі або померли; проставляють у військово-облікових документах призовників, військовозобов`язаних та резервістів відповідні відмітки про взяття їх на військовий облік, зняття та виключення з нього; виконують функції з ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №559 затверджений Порядок оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Відповідно до пунктів 3, 4 Порядку № 559 відомості, що зазначені у військово-обліковому документі громадянина України, який перебуває або був виключений з військового обліку Збройних Сил, повинні відповідати відомостям, що містяться в Реєстрі. У разі коли відомості, зазначені у графах 1-5, 13 та 14 військово-облікового документа на бланку, не відповідають відомостям, що містяться у Реєстрі, він вважається недійсним. Відповідність відомостей, зазначених у військово-обліковому документі на бланку, відомостям, що містяться в Реєстрі, перевіряється через: електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки або його відділ.
Таким чином, з аналізу положень вищевказаного законодавства вбачається, що у Реєстрі має відображатись повна та дійсна інформація щодо призовників, військовозобов`язаних і резервістів, для забезпечення ведення військового обліку громадян України. Органи адміністрування Реєстру, зокрема, територіальні центри комплектування, зобов`язані вносити до Реєстру інформацію щодо призовників, військовозобов`язаних та резервістів, в тому числі і інформацію про проходження медичного огляду (військово-лікарської експертизи), а також проводити актуалізацію цієї інформації у разі її зміни.
Повертаючись до матеріалів справи, колегія суддів враховує, що в даному випадку спірним питанням є правомірність бездіяльності відповідача щодо не внесення змін до реєстру, з огляду на подану позивачем заяву про неактуальність, на його думку, наявної в реєстрі інформації щодо нього. 
ОСОБА_1 посилаючись на те, що на його звернення він не отримав жодної відповіді, звернувся до суду з даним позовом та просить визнати протиправною бездіяльність відповідача та зобов`язати відповідача внести інформацію про виключення його з військового обліку.
Апелянт вважає, що відповідно до положень статті 37 Закону №2232-ХІІ у редакції до 18.05.2024, з військового обліку підлягають виключенню особи, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину, у зв`язку з чим вважає безпідставним поновлення його на військовому обліку.
Оцінюючи наведені доводи апеляційної скарги, колегія суддів керується наступним.
Так, підстави взяття на військовий облік, зняття та виключення з нього визначені статтею 37 Закону №2232-ХІІ.
На час виключення позивача з військового обліку станом на 04.03.2004 Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» пунктом «г» частини 5 статті 37 визначав, що виключенню з військового обліку у військових комісаріатах підлягають громадяни: які були засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжких злочинів.
Далі стаття 37 Закону №2232-ХІІ зазнала змін та положення пункту 6 частини 6 статті 37 Закону № 2232-ХІІ (у редакції, чинній до 18.05.2024) визначають, що виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів Служби зовнішньої розвідки України у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України) підлягають громадяни України, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.
Разом з цим, 11.04.2023 Верховною Радою України прийнятий Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» № 3633-ІХ, який набрав чинності 18.05.2024 (далі - Закон № 3633-ІХ).
Вказаним Законом внесені зміни до Закону №2232-ХІІ та частина 6 статті 37 цього Закону викладена в новій редакції, а саме зазначено, що виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які:
1) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими;
2) припинили громадянство України;
3) визнані непридатними до військової служби;
4) досягли граничного віку перебування в запасі.
Також, на виконання вимог Закону №3633-ІХ Кабінет Міністрів України постановою №560 від 16.05.2024 (набрала чинності 18.05.2024), затвердив Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі - Порядок №560), яким, окрім іншого, врегульована процедура проведення призову на військову службу під час мобілізації, оповіщення та прибуття резервістів та військовозобов`язаних під час мобілізації.
Відповідно до пункту 4 Порядку №560 на військову службу під час мобілізації, на особливий період можуть бути призвані, зокрема, особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі, обмеження волі, арешту чи виправних робіт за вчинення, тяжкого злочину, за особливо тяжкий злочин, і такі особи призиваються на військову службу під час мобілізації за рішенням Генерального штабу Збройних Сил, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ.
Згідно пункту 4 розділу «Загальні питання» Порядку № 560, на військову службу під час мобілізації, на особливий період можуть бути призвані, зокрема особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі, обмеження волі, арешту чи виправних робіт за вчинення кримінального проступку, нетяжкого злочину, у тому числі із звільненням від відбування покарання, тяжкого злочину, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України. Громадяни, які раніше були виключені з військового обліку за вчинення тяжких/особливо тяжких злочинів підлягають поновленню на військовому обліку з метою подальшого комплектування вказаною категорією військовозобов`язаних відповідних підрозділів Збройних Сил України.
Згідно матеріалів справи, що 04.03.2004 ОСОБА_1 був виключений з обліку військовозобов`язаних на підставі пункту г частини 5 статті 37 Закону №2232-XII (засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину). Проте, після набрання чинності змін до Закону №2232-XII, позивач поновлений на обліку військовозобов`язаних.
Колегія суддів вважає помилковими посилання апелянта на те, що поновлення його на військовому обліку на підставі змін в законодавстві суперечить конституційному принципу незворотності дії законів в часі, з огляду на таке.
Так, у Рішенні від 09.02.1999 №1-рп/99 (справа №1-7/99 про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституційний Суд України дійшов висновку про те, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Тобто, дія нормативно-правового акта в часі пов`язується із набранням чинності і з моментом втрати ним юридичної сили.
За колом осіб дія нормативно-правового акта поділяється на такі види: загальні (розраховані на все населення), спеціальні (розраховані на певне коло осіб) та виняткові (роблять винятки із загальних і спеціальних).
На порядок дії нормативно-правового акта за колом осіб поширюється загальне правило: нормативно-правовий акт діє стосовно всіх осіб, які перебувають на території його дії і є суб`єктами відносин, на яких він розрахований. Коло осіб, на яких поширює свою дію той чи інший нормативно-правовий акт, може визначатися також за ознакою статі, віком, професійної приналежності (наприклад, військовослужбовці), станом здоров`я.
За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. 
Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правових актів в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Як мовилося вище, стаття 37 Закону №2232-XII у редакції, яка діяла на момент виключення позивача військового обліку визначала, що виключенню з військового обліку у районних (міських) військових комісаріатах підлягають громадяни України, які: були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.
Разом з цим, з набранням чинності змін до Закону №2232-XII позивач підпадає під його дію як особа, яка набула статусу військовозобов`язаного, адже громадяни України, які раніше перебували на військовому обліку призовників та були виключені з військового обліку військовозобов`язаних на підставі статті 37 Закону № 2232-ХІІ (у редакції, чинній до 18.05.2024), підлягають взяттю на військовий облік військовозобов`язаних, оскільки відпала підстава, за якою вони були виключені з військового обліку.
У зв`язку із внесенням змін до Закону №2232-XII звужене коло підстав для виключення осіб з військового обліку. Впроваджуючи такі зміни, законодавець мав на меті розширення мобілізаційного ресурсу задля забезпечення обороноздатності держави в умовах дії правового режиму воєнного стану внаслідок збройної агресії російської федерації, що обґрунтовано державним інтересом. 
Наведені законодавчі зміни не мають ретроактивного характеру, а є нормами прямої дії, що застосовуються до правовідносин, які виникають після набрання ними чинності. Їх метою не є погіршення становища конкретної особи, а забезпечення публічного інтересу - національної безпеки.
З огляду на наведені вище положення Закону №2232-ХІІ та Порядку № 560, з 18.05.2024 особи, які раніше були засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого злочину, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, підлягають взяттю на військовий облік та можуть бути призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 підлягає виключенню з військового обліку, як раніше засуджений до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину на підставі приписів статті 37 Закону №2232-ХІІ (в редакції, чинній до 18.05.2024) не знайшли свого підтвердження, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, що було правильно встановлено судом першої інстанції.
Переходячи до оцінки доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення залишив поза увагою той факт, що на звернення позивача територіальний центр комплектування взагалі не надав відповідь, колегія суддів керується наступним.
Відповідно до положень статті 9 Закону №1951-VIII призовник, військовозобов`язаний та резервіст має право:
1) отримувати інформацію про своє включення (невключення) до Реєстру та відомості про себе, внесені до Реєстру, в тому числі через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста; 
2) звертатися в порядку, встановленому адміністратором Реєстру, до відповідного органу ведення Реєстру з мотивованою заявою щодо неправомірного включення (невключення) до Реєстру запису про себе, виправлення недостовірних відомостей Реєстру.
Окрім цього, згідно приписів пунктів 3 та 4 Порядку №559 у разі невідповідності відомостей, зазначених у реєстрі громадянин України для внесення відповідних змін: у паперовій формі - повинен звернутися до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу за місцем перебування на військовому обліку; в електронній формі - повинен скористатися засобами електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного, резервіста для звернення до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу за місцем перебування на військовому обліку. Зміни вносяться протягом п`яти робочих днів з дня реєстрації заяви.
Тобто, наведеними положеннями чітко визначено право на отримання відомостей з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів шляхом звернення особи з відповідною заявою до органу ведення Реєстру, в даному випадку, територіального центру комплектування.
Згідно матеріалів справи, ОСОБА_1 17.03.2025 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_4 із заявою, в якій просив указати актуальну інформацію в Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг» шляхом виключення його з обліку.
Водночас, заява позивача територіальним центром комплектування не розглянута, жодної відповіді стосовно звернення позивача відповідач не надав та не прийняв жодного рішення, у зв`язку з чим колегія суддів приходить до висновку про те, що з боку ІНФОРМАЦІЯ_4 була допущена протиправна бездіяльність. 
При цьому, варто зазначити, що відповідач не заперечує та не спростовує той факт, що заява не розглянута та відповідь на звернення ОСОБА_1 не надана.
З цього приводу колегія суддів вважає необхідним зауважити на такому.
Стаття 1 Закону України від 02.10.1996 року №393/96-ВР «Про звернення громадян» (далі - Закон №393/96-ВР) визначає, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Відповідно до статті 3 Закону №393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.
Відповідно до приписів статті 7 Закону №393/96-ВР звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.
Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення.
Згідно з частинами першою та третьою статті 15 Закону №393/96-ВР органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.
Аналізуючи норми Закону №393/96-ВР, зокрема положення статті 15, можна дійти висновку, що обов`язок органів, до яких направлені звернення, повідомляти осіб про наслідки їхнього розгляду, як елемент конституційної гарантії звернення до органів публічної влади, включає і доведення змісту відповіді до заявника.
Враховуючи той факт, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав відповідь на звернення позивача, колегія суддів вважає що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо розгляду заяви позивача, а викладення у відзиві на апеляційну скаргу підстав наявної в реєстрі інформації стосовно включення позивача до реєстру жодним чином не спростовує протиправність такої бездіяльності.
За правилами пункту 4 частини 2 статті 245 КАС України, яка передбачає повноваження суду при вирішенні справи, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. 
Отже, відсутність прийняття відповідного рішення або вчинення відповідних дій за наслідками розгляду заяви є підставою для зобов`язання об`єкта такого звернення розглянути заяву.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що з метою захисту порушених прав позивача слід зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.03.2025 про внесення до Реєстру відомостей щодо виключення його з військового обліку.
Колегія суддів погоджується із доводами апелянта, про те, що суд першої інстанції під час розгляду справи не звернув уваги на цей факт, а тому рішення суду слід скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Оскільки доводи апеляційної скарги лише частково знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду, тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до приписів статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права..
Оскільки суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, колегія суддів вважає, що судове рішення слід скасувати та ухвалити постанову про часткове задоволення позову. 
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2025 року – скасувати та ухвалити постанову про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не розгляду поданої ОСОБА_1 17.03.2025 заяви про виключення його з військового обліку.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_6 розглянути заяву ОСОБА_1 , подану 17.03.2025 та надати відповідь на поставлені питання, щодо внесення в Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформацію стосовно нього. 
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України

Головуюча суддя О. А. Шевчук 

суддя А. В. Бойко

суддя О. В. Єщенко