ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/158/26 Справа № 243/6273/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Фалін І. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Свіягіна  І. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

19 лютого 2026 року м. Кривий Ріг 

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Свіягіна І.М., 
при секретарі судового засідання   Примак Н.М.,

за участю особи, яка притягається 
до адміністративної відповідальності   ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника адвоката Антоненка І.М., діючого в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 23 вересня 2025 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, працюючого НПУ, старший слідчий, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, ч. 1 ст. 122-2 КУпАП та піддано адміністративному стягненню за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк три місяці, за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000,00 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, та на підставі ч. 2 ст. 36 КУпАП накладено на ОСОБА_1 остаточне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000,00 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, стягнуто судовий збір, -
в с т а н о в и л а :
постановою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 23 вересня 2025 року встановлено, що ОСОБА_1 06.07.2025 року о 01-33 год. по вул. Василівська, біля буд. 11, в м. Слов`янськ, Краматорського району, Донецької області, керував транспортним засобом Ford Mondeo номерний знак НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів). Від проходження огляду у встановленому законодавством порядку на стан сп`яніння на місці зупинки та у медичному закладі водій відмовився, чим своїми діями порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху (далі ПДР), за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Крім того, 06.07.2025 року о 01-33 год. по вул. Василівська, в м. Слов`янськ, Краматорського району, Донецької області, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Ford Mondeo номерний знак НОМЕР_2 , не виконав вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу, який поліцейській зупиняв шляхом увімкнення проблискового маячка синього і червоного кольору, гучномовця, був затриманий шляхом переслідування на патрульному автомобілі по вул. Василівській біля буд. 11, шляхом утворення штучного затору, чим своїми діями порушив вимоги п. 2.4 ПДР та скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122-2 КУпАП.
На зазначену постанову захисник адвокат Антоненко І.М., діючий в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та провадження закрити за відсутністю в діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП, ч. 1 ст. 122-2 КУпАП, .
На обґрунтування своїх вимог вказує, що судом порушено принцип безпосередності дослідження доказів, оскільки судом в судовому засіданні не досліджувався жоден доказ, в тому числі відеозапис поліцейських.
Твердження суду, що ОСОБА_1 по дорозі до медичного закладу відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, не відповідають дійсності. Навпаки, водія ОСОБА_1 працівники поліції з невідомих причин не доставили до медичного закладу, що підтверджується відеозаписом та координатами руху автомобіля. Будь-яких перепон для доставки до медичного закладу не було. 
Наголошує, що інспектор поліції не мав права повторно вимагати від водія згоди на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, не забезпечивши його доставку до медичного закладу, коли водій висловив згоду на проходження огляду на стан сп`яніння. 
Зауважує, що суд першої інстанції безпідставно відхилив доводи сторони захисту, як формальні. Так, направлення на проходження огляду датоване 06.07.2025 року та виписане о 04:28 годині, тобто вже після складання та підписання протоколу, що є недопустимим. Крім того, з моменту зупинки автомобіля до написання направлення минуло понад 3 години, що вказує на недопустимість доказу. Крім того, поліцейським не виконано вимоги щодо застосування технічних засобів при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, із зазначенням ознак сп`яніння та дій водія, направлених на відмову від проходження огляду. Вказує, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння не на місці зупинки транспортного засобу, ні в закладі охорони здоров`я, однак під час слідування до медичного закладу, поліцейський змінив напрямок руху, зняв нагрудну камеру та безпідставно отримав від водія підтвердження відмови. 
Стверджує, що тлумачення п. 8.9б ПДР в постанові суду, на підтвердження винуватості ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП є довільним, оскільки за відсутності спеціального звукового сигналу та/або без застування гучномовного пристрою вимога про зупинку вважається поданою неналежним чином. Отже, у водія ОСОБА_1 не виникало обов`язку зупинки автомобіля, та відповідно в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення. 
Наголошує, що суд не дослідив всі доводи захисту, чим порушив принципи нейтральності, допустив упередженість та необ`єктивність. 
Вивчивши, перевіривши та оцінивши матеріали адміністративної справи, обміркувавши наведені доводи захисту, викладені ним у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню з огляду на таке.
За змістом ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП України, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення.
Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
При розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Також при розгляді справ про адміністративні правопорушення необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КУпАП України, а зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 цього Кодексу. У ній, зокрема, потрібно наводити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначати мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно припису ст. 8 КУпАП України особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону.
Згідно положень ст. 17 Закону України " Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини " від 23.02.2006 року за № 3477-ІV рішення ЄСПЛ - є джерелом права в Україні.
Відповідно до положення частини 1 статті 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини в справі «Бендерський проти України" (заява № 22150/02, параграф 2), у якому відображений принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом.
Ці вимоги закону при розгляді суддею місцевого суду адміністративної справи щодо ОСОБА_1 не належно виконані.
Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 визнаний винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за ознакою керування транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та відмову від проходження відповідного огляду.
Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП, адміністративна відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Отже, доказуванню в даному випадку підлягає факт керування транспортним засобом, виявлення у водія ознак сп`яніння та факт відмови водія від проходження огляду. 
Крім того, ОСОБА_1 визнано винним за ч. ст. 122-2 КУпАП за ознакою не виконання вимоги поліцейського про зупинку транспортного засобу, чим порушив вимоги порушив вимоги п. 2.4 ПДР.
Судом першої інстанції встановлено, що факт вчинення адміністративного правопорушення та винність ОСОБА_1 у його вчиненні підтверджується:
- протоколом серії АБА № 010398 від 06.07.2025 року; 
- протоколом серії АБА № 010399 від 06.07.2025 року; 
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відповідно до якого ОСОБА_1 був направлений на огляд до Слов`янського міського наркологічного диспансеру 06.07.2025 р. о 04:28 год., у зв`язку із виявленими ознаками сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, порушення координації рухів, та який відмовився від проходження огляду;
- рапортом поліцейського взводу 1 роти 1 БПП в м. Краматорськ та Слов`янськ УПП в Донецькій області ДПП капрала поліції Д. Приймака від 06.07.2025 року, відповідно до якого 06.07.2025 року о 01:28 год. по вул. Центральна, в м. Слов`янськ, Краматорського району, Донецької області, було помічено тз Ford Mondeo номерний знак НОМЕР_2 , який рухався під час комендантської години. На вимогу працівників поліції про завчасно подану за допомогою увімкнених проблискових маячків синього і червоного кольору та звуковий сигнал для зупинки водій транспортного засобу явно не реагував. Автомобіль Ford Mondeo номерний знак НОМЕР_2 був затриманий шляхом переслідування на патрульному автомобілі по вул. Василівській біля буд. 11, шляхом утворення штучного затору, яким керував майор ОСОБА_1 , старший слідчий НПУ. Під час спілкування з водієм були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився. На ОСОБА_1 було складено протокол за ч. 1 ст. 130, ч. 1 ст. 122-2 КУпАП, ознайомлено з правами ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, від керування транспортним засобом відсторонено;
- файлами відеозапису на оптичному диску з Bodycam Motorola VB 400 Solutions № 474865 та відеореєстратора 70 MAI на оптичному диску: signal-2025-07-06-061108_002.mp4, signal-2025-07-06-061108_003.mp4, export-x4ess.mp4, відповідно до яких відеореєстратором, встановленому у службовому автомобілі поліцейських та під час фіксації подій на нагрудний відеореєстратор (bodycam) ID реєстратора: 474865, 06.07.2025 року о 01:31 год. попереду службового автомобіля поліцейських з постійно увімкненими проблисковими маячками синього і червоного кольору, для зупинки транспортного засобу, було зафіксовано рух транспортного засобу Ford Mondeo номерний знак НОМЕР_2 , на що водій здійснив маневр направо у бік прибудинкової території та продовжив рух прямо. Під час руху транспортного засобу з постійно увімкненими проблисковими маячками, водій транспортного засобу Ford Mondeo ніяк не реагував, продовжував рух прямо, та був зупинений шляхом утворення штучного затору у дворі багатоквартирного будинку. Також з ракурсу відеозйомки з Bodycam Motorola VB 400 Solutions № 474865 та зафіксованої обстановки вбачається, що ОСОБА_1 під час перевірки документів, заглушив авто шляхом переведення коробки-автомат у нейтральне положення (01:36:00). ОСОБА_1 було повідомлено, що його зупинено за рух на транспортного засоба у комендантську годину. Під час спілкування працівниками поліції ОСОБА_1 повідомлено про виявлені у нього ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів (01:36:15-01:36:24), однак на пропозицію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою Алкотестер Drager (01:36:24) ОСОБА_1 відмовився та погодився проходити такий у наркології м. Слов`янськ (01:36:40). В подальшому, по дорозі до медичної установи ОСОБА_1 від проходження запропонованої процедури огляду на місці зупинки за допомогою Алкотестер Drager (02:13:53) та від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичній установі (02:14:00) беззаперечно відмовився (02:13:55, 02:14:04). Після повідомлення працівником поліції, що за таке правопорушення передбачена відповідальність за ст. 130 КУпАП за порушення п. 2.5. ПДР, ОСОБА_1 роз`яснені права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 268 КУпАП, положення ст. 63 Конституції України (02:14:17), складено протокол за ч. 1 ст. 130, ч. 1 ст. 122-2 КУпАП, які підписані ОСОБА_1 без зауважень.
Під час дослідження матеріалів справи, з урахуванням доводів апеляційної скарги, апеляційним судом встановлено, що після зупинки транспортного засобу, поліцейським виявлено у водія ознаки алкогольного сп`яніння та запропоновано пройти відповідний огляд, на що водій погодився проходити огляд у закладі охорони здоров`я, в наслідок чого, поліцейські разом із ОСОБА_1 прослідували до медичного закладу. При цьому, весь час руху фіксувався на боді камеру поліцейського, після чого о 01:57 год. поліцейський озвучив, що треба зупинитись та зняв боді камеру з форменого одягу, після чого час фіксування тривав, однак самі події не фіксувались. Після чого, о 02:12 годині поліцейський повернувся до автомобіля та забрав боді-камеру, закріпив на форменому одязі та підійшов до ОСОБА_1 , який перебував на вулиці, зазначив підстави зупинки транспортного засобу, оголосив ознаки сп`яніння та запропонував ОСОБА_1 пройти відповідний огляд на місці зупинки транспортного засобу, на що ОСОБА_1 відповів відмовою, поліцейським запропоновано пройти огляд у медичному закладі, на що також водій відповів відмовою.
Водночас, апеляційний суд наголошує, що на момент вказаної пропозиції, тривала процедура огляду на стан сп`яніння, оскільки в межах такої процедури поліцейські разом із ОСОБА_1 слідували до медичного закладу. Передумови припинення попередньої процедури та проведення процедури з початку, матеріали справи не містять. Зокрема, відсутні відомості, що саме ОСОБА_1 змінив своє рішення слідувати до медичного закладу та проходити огляд на стан сп`яніння, підстави зупинки автомобіля патрульної поліції, не доїхавши до закладу охорони здоров`я та повторного наголошення про підстави зупинки та виявлені ознаки сп`яніння, причини за яких працівник поліції не фіксував перебіг подій з 01:57 до 02:12 годин, який має суттєве значення, оскільки саме в цей проміжок часу працівниками поліції кардинально змінено порядок проведення огляду на стан сп`яніння та з невідомих підстав знов запропоновано проходити відповідний огляд на стан сп`яніння, маючи при цьому попередню згоду, за якою огляд не проведений, оскільки до медичного закладу ОСОБА_1 не доставлено. 
Відповідно до п. 4 Розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1026 від 18 грудня 2018 року, під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. У випадках, пов`язаних з необхідністю якісної фіксації подій, поліцейські можуть тримати портативний відеореєстратор у руках. Дозволяється закріплення портативного відеореєстратора на екіпіруванні (шоломі) або зброї, якщо їх конструкцією передбачені відповідні кріплення.
Отже, працівник поліції не мав права знімати відеореєстратор з форменого одягу, під час проведення огляду на стан сп`яніння водія, тобто під час діючої процедури, перебіг якої суттєво змінився, а підстави зміни не зафіксовані на боді-камеру, що унеможливлює перевірити законність дій працівників поліції та дотримання вимог порядку проведення огляду, а також достовірність волевиявлення ОСОБА_1 щодо відмови у проходженні огляду на стан сп`яніння, тоді як останній першочергово погодився проходити огляд у медичному закладі. 
Крім того, о 02:12 год. пропозиція проходження огляду за допомогою газоаналізатора Драгер відбувалась не на місці зупинки транспортного засобу, що суперечить положенням ст. 266 КУпАП.
На підставі викладеного, можна прийти до висновку, що працівники патрульної поліції формально підійшли до проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння водія ОСОБА_1 , який в свою чергу спочатку погодився проходити огляд на стан сп`яніння, в подальшому з невідомих підстав, через відсутність фіксування працівником поліції обставин, формально відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. 
Отже, працівники поліції штучно створили умови, за яких ОСОБА_1 відмовився проходити огляд на стан сп`яніння, тобто не надали реальної можливості водієві пройти огляд на стан сп`яніння, що суперечить завданню Кодексу України про адміністративні правопорушення (стаття 1 КУпАП) та вказує на порушення порядку проведення огляду на стан сп`яніння. 
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (п. 161 рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom); п. 65 рішення від 21.07.2011 року у справі «Коробов проти України» (Korobov v. Ukraine), заява № 39598/03). Така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
Згідно з правовими позиціями Європейського суду з прав людини «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».
Стандарт доведення «поза розумним сумнівом» означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. «Поза розумним сумнівом» має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
Для дотримання стандарту доведення «поза розумним сумнівом» недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.
При цьому відповідно до ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення. 
Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення за відсутності будь-яких інших доказів не є беззаперечним доказом вини особи, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи і не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який передбачає співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій.
Апеляційним судом встановлено, що працівники поліції не здійснили належної та всебічної перевірки всіх складових порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, обмежились лише формальним дотриманням порядку проведення огляду, складанням протоколу та інших документів, в які внесені відомості, що не підтверджуються фактичними обставинами. 
Такі дії працівників поліції, недотриманням процедури та порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, що є істотним порушенням передбаченим в Інструкції проходження водієм транспортного засобу огляду, що виключає доведеність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
Крім того, відповідно до п. 21 Розділу ІІІ Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 11 листопада 2015 року висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.
Отже, апеляційним судом встановлено порушення поліцейськими порядку проведення огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відповідно до ст. 266 КУпАП та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 11 листопада 2015 року.
Інших доказів наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, в діях ОСОБА_1 матеріали справи не містять. 
Разом з цим, доводи сторони захисту про відсутність в діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2 КУпАП, є слушними. 
Суд першої інстанції мотивуючи наявність вини ОСОБА_1 у адміністративному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 122-2 КУпАП, послався на порушення ним вимог п.8.9б ПДР України, які останньому не інкриміновані.
З урахуванням положень ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» («Malafeyeva у Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin у. Russia» заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має: права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа мас захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).
При цьому відповідно до ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення. Суд позбавлений можливості змінити фабулу адміністративного правопорушення та не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.
Отже, місцевий суд безпідставно доповнив обвинувачення, вказавши про порушення ОСОБА_1 пунктів 2.4, 8.9б ПДР України.
Разом з цим відповідно до п. 2.4 ПДР України, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил.
В протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що поліцейській зупиняв транспортний засіб шляхом увімкнення проблискового маячка синього і червоного кольору, гучномовця.
Разом з цим, матеріали справи не містять належних даних, що вимога про зупинку виражалась саме у застуванні гучномовця та звукового сигналу, крім того в протоколі відсутнє посилання на відповідний пункт ПДР України, який регулює спосіб, який застосований поліцейським для зупинки транспортного засобу. 
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, що сформульовані у п. 43 рішення від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини»), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».
Згідно зі ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Стаття 62 Конституції України закріплює правило, згідно з яким усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Так, докази, які містяться в матеріалах справи, є недостатніми для встановлення винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2 КУпАП, оскільки неможливо поза розумним сумнівом стверджувати, що поліцейськими здійснювалась вимога про зупинку транспортного засобу, що є обов`язковою ознакою інкримінованого адміністративного правопорушення. 
Наявними в матеріалах справи доказами, неможливо достовірно та безсумнівно встановити наявність вини ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2 КУпАП, та спростувати доводи апеляційної скарги. 
За наведених вище обставин, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 та за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП, у зв`язку із порушенням інспектором поліції порядку проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння та недоведеністю вини ОСОБА_1 у невиконанні вимоги поліцейського про зупинку.
Апеляційний суд зауважує, що притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності складу адміністративного правопорушення, який підтверджений належними та допустимими доказами.
Суд має обґрунтувати свої висновки лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом», оскільки таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».
Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі: презумпції невинуватості (ст. 62 Конституції України).
Тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган, разом з тим, особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою причетність до скоєння правопорушення.
Провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, за відсутності складу адміністративного правопорушення (ст. 247 ч. 1 п. 1 КУпАП).
З наявних матеріалів справи про адміністративне правопорушення не вбачається достатніх та переконливих доказів, які б беззаперечно доводили факт скоєння ОСОБА_1 інкримінованих адміністративних правопорушень.
У зв`язку з чим доводи апеляційної скарги про відсутність складу правопорушення за ч. 1 ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП в діях ОСОБА_1 заслуговують на увагу.
За вказаних обставин постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження по справі закриттю з підстав, визначених п. 1ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Враховуючи викладене та керуючись вимогами ст. 294 КУпАП, -
п о с т а н о в и в :
апеляційну скаргу захисника адвоката Антоненка І.М., діючого в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , – задовольнити.
Постанову Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 23 вересня 2025 року щодо ОСОБА_1 , визнаного винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП, ч. 1 ст. 122-2 КУпАП, – скасувати.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складів адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП, ч. 1 ст. 122-2 КУпАП.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського 
апеляційного суду        Ірина СВІЯГІНА