РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

м. Вінниця
17 лютого 2026 р.  Справа № 120/9641/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маслоід Олени Степанівни, розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) 
до: Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, 21005) 
про: визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення відповідача №025750008805 від 04.03.2025 про відмову у призначенні пенсії; зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи, зазначені в трудовій книжці серії НОМЕР_1 , а саме з 23.04.1985 по 01.01.1999 в колгоспі «Червоний партизан», який був реорганізований в КСП «Сальницьке»; зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 25.04.2024 про призначення пенсії за віком.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду у справі №120/9014/24 відповідач повторно розглянув його заяву призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та 04.03.2025 прийняв рішення №025750008805 про відмову в призначенні пенсії. Вважаючи таке рішення відповідача протиправним позивач, з метою його скасування, звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою від 16.07.2025 дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
30.07.2025 за вх.№48266/25 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому наведено заперечення проти заявлених позовних вимог. 
31.07.2025 за вх.№48716/25 до суду представником позивача подано відповідь на відзив, однак в силу положень ч. 3 ст. 263 КАС України у справах цієї категорії заявами по суті є позов та відзив. Відтак суд не приймає до розгляду та не бере до уваги під час ухвалення рішення по суті відповідь позивача на відзив.
Ч. 4 ст. 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
У відповідності до вимог ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.
25.04.2024 позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком по досягненню 63 років.
Рішенням від 02.05.2024 № 025750008805 у призначенні пенсії за віком позивачеві відмовлено у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
При цьому, до страхового стажу заявника не зараховано:
- за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно записів трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 , оскільки записи на титульній сторінці власника трудової книжки внесено з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Мін`юсту України, Мінпраці України, Міністерства соціального захисту України № 58 від 29.07.1993, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за № 110 (до цього – Порядок, затверджений постановою Держкомітету СРСР з праці та соціальних питань № 162 від 20.06.1974 р.), а саме: відсутня печатка установи, яка видала трудову книжку, окрім того дата видачі трудової книжки НОМЕР_2 , що не відповідає початку роботи з 03.04.1985;
- періоди роботи в колгоспі згідно уточнюючої довідки № 343 від 30.03.2023, оскільки в довідці невірно зазначено прізвище заявника, що суперечить пункту 26 Постанови «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» № 637, якщо ім`я, по-батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує трудовий стаж, не збігаються з ім`ям, по-батькові та прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку.
Не погоджуючись із таким рішенням, позивач оскаржив його в судовому порядку.
Так, рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 29.01.2025 у справі №120/9014/24 визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №025750008805 від 02.05.2024; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.04.2024 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням правової оцінки наданої у рішенні суду за наслідками розгляду цієї справи.
При цьому суд у рішенні дійшов таких висновків: «..доводи пенсійного органу про те, що відсутня печатка установи, що видала трудову книжку, та дата видачі трудової книжки 18.02.1997 не відповідає початку роботи з 03.04.1985, то суд зазначає, що хоч запис на титульній сторінці позивача вчинено не в повній відповідності до вимог Інструкції № 162, проте такі обставини не є достатньою підставою для висновку про не зарахування взагалі жодного періоду роботи позивача до страхового стажу, оскільки підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
Позивач, як особа на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок, не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до її трудової книжки відомостей, а тому, невірне заповнення трудової книжки не може бути підставою для прийняття органом Пенсійного фонду України рішення про відмову у призначенні пенсії та не зарахування страхового стражу, результатом чого стало обмеження належного соціального захисту громадянина.
Відповідачем не надано жодного доказу в обґрунтування того, що відмовляючи у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду його трудової діяльності він діяв обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно, тобто з забезпеченням усіх прав особи. Рішення не є пропорційним з огляду на те що воно порушує баланс між несприятливими наслідками для реалізації конституційного права позивача на соціальний захист (ст. 46 Конституції України) і цілями на які, врешті, спрямоване це рішення.».
На виконання вказаного рішення суду відповідачем 04.03.2025 повторно розглянуто заяву позивача про призначення пенсії та прийнято рішення №025750008805 про відмову в призначенні у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (не менше 21 року).
Відповідачем не взята до уваги трудова книжка колгоспника НОМЕР_1 , оскільки на титульній сторінці відсутня печатка установи, крім того початок трудової діяльності з 03.04.1985 передує даті видачі трудової книжки 18.02.1997, що є порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Мін`юсту України, Мінпраці України, Міністерства соціального захисту України №58 від 29.07.1993, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 №110 (до цього - Порядок, затверджений постановою Держкомітету СРСР з праці та соціальних питань №162 від 20.06.1974); не зазначено встановлений мінімум та відпрацьовані трудодні, що передбачено ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Також у рішенні вказано, що для підтвердження періодів роботи в колгоспі позивачем надана уточнююча довідка №343 від 30.03.2023, яка не взята до уваги, оскільки видана на прізвище ОСОБА_2 не відповідає паспортним даним ОСОБА_3 , що суперечить пункту 26 постанові "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" від 12.0.1993 №637, якщо ім?я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує трудовий стаж, не збігаються з ім?ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку. 
Крім того, у вищезазначеній трудовій книжці колгоспника відсутня дата звільнення, тому врахувати роботу з дати реорганізації 26.12.1992 колгоспу «Червоний партизан» в КСП «Сальницьке» по дату звільнення немає можливості.
Таким чином, відповідач дійшов висновку, що страховий стаж позивача складає 11 років 08 місяців 07 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком.
Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи суд керується такими мотивами.
У ст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Ст. 46 Конституції України закріплює право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Згідно вимог ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій встановлені Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який набрав чинності 01.01.2004.
Згідно положень ч. 1 ст. 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
Відповідно до ч. 1 ст. 8 вказаного Закону, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
Ст. 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено наступні види пенсійних виплат, що призначаються в солідарній системі: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.
За приписами ч. 2 ст. 26 вказаного Закону у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року.
Отже, передумовою призначення пенсії за віком на підставі ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є наявність двох складових: віку особи та відповідного страхового стажу.
Ст. 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Приписами ч. 2 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону №1058-IV).
У законодавстві, що діяло до 01.01.2004, зокрема, у ст. 56 Закону №1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Ч. 1, 3 ст. 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Згідно із ст. 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Порядок підтвердження стажу також регламентовано у ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", яка визначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Відповідно до п. 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. При цьому лише у разі відсутності трудової книжки або записів у ній органи Пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів. У разі сумніву органу, що призначає пенсію, у належності та обґрунтованості поданих заявником документів, в нього є право перевірити надані заявником документи шляхом звернення до установ, підприємств, організацій, де працював заявник, із відповідними запитами.
Порядок ведення трудових книжок колгоспників був врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 за №310 (далі - Положення №310).
Відповідно до п. 1, 2 Положень №310 трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. 
Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.
До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (п. 5 Положень №310).
Згідно з п. 6 Положень №310 всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.
За змістом п. 8, 13 Положень №310 трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки.
Відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на голову колгоспу.
Отже, виходячи з наведеного слід дійти висновку про те, що трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого зразка, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімуму трудової участі).
Згідно із записами трудової книжки колгоспника № НОМЕР_3 , позивач 03.04.1985 прийнятий у члени колгоспу «Червоний партизан» с. Сальниця. 
26.12.1992 колгосп «Червоний партизан» реорганізований в колгосп «Сальницьке» с. Сальниця.
28.12.1999 колгосп «Сальницьке» реформоване в ТОВ «Сальницьке» с. Сальниця.
На сторінках 58-60 трудової книжки містяться відомості про трудову участь позивача в громадському господарстві, які свідчать про фактичне виконання ним робіт, а саме: 
- у 1985 році: при встановленому річному мінімумі 280 вихододнів, фактично виконано 285 вихододнів; 
- у 1986 році: при встановленому річному мінімумі 280 вихододнів, фактично виконано 330 вихододнів; 
- у 1987 році: при встановленому річному мінімумі 280 вихододень, фактично виконано 449 вихододнів; 
- у 1988 році: при встановленому річному мінімумі 280 вихододень, фактично виконано 315 вихододнів; 
- у 1989 році: при встановленому річному мінімумі 280 вихододні, фактично виконано 369 вихододнів; 
- у 1990 році: за наявності запису про встановлений мінімум у 280 вихододнів, фактично виконано 396 вихододні; 
- у 1991 році: при встановленому річному мінімумі 280 вихододнів, фактично виконано 285 вихододнів; 
- у 1992 році: при встановленому річному мінімумі 280 вихододнів, фактично виконано 292 вихододні; 
- у 1993 році: при встановленому річному мінімумі 280 вихододнів, фактично виконано 316 вихододнів; 
- у 1994 році: при встановленому річному мінімумі 280 вихододнів, фактично виконано 286 вихододнів; 
- у 1995 році: при встановленому річному мінімумі 280 вихододнів, фактично виконано 366 вихододнів; 
- у 1996 році: при встановленому річному мінімумі 280 вихододнів, фактично виконано 300 вихододнів;
- у 1997 році: при встановленому річному мінімумі 280 вихододнів, фактично виконано 365 вихододнів;
- у 1998 році: при встановленому річному мінімумі 280 вихододнів, фактично виконано 263 вихододні;
- у 1999 році: при встановленому річному мінімумі 280 вихододнів, фактично виконано 263 вихододні;
- у 2000 році: при встановленому річному мінімумі 280 вихододнів, фактично виконано 321 вихододень;
- у 2001 році: при встановленому річному мінімумі 280 вихододнів, фактично виконано 136 вихододнів.
Всі наведені вище записи за вказаний період засвідчені відповідними печатками підприємства та підписами голови колгоспу, а також зазначено що вони внесені на підставі книги обліку праці. 
Оцінюючи доводи відповідача щодо неможливості зарахування періоду роботи в коглгоспі за трудової книжкою № НОМЕР_3 до страхового стажу позивача, суд вважає їх необґрунтованими та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, з огляду на таке. 
Рішенням Вінницький окружний адміністративний суд від 29.01.2025 у справі №120/9014/24 визнано протиправним та скасовано попереднє рішення відповідача про відмову у призначенні позивачеві пенсії за віком та зобов`язано відповідача повторно розглянути заяву від 25.04.2024 з урахуванням правової оцінки, наданої судом. 
У вказаному рішенні суд дійшов висновку, що формальні недоліки заповнення титульної сторінки трудової книжки колгоспника, зокрема відсутність печатки установи та невідповідність дати її видачі даті початку роботи, самі по собі не можуть бути достатньою та правомірною підставою для незарахування періодів роботи до страхового стажу, оскільки позивач не є суб`єктом, відповідальним за ведення, оформлення та зберігання трудових книжок. 
Вказана правова оцінка є обов`язковою для врахування відповідачем при повторному розгляді заяви. 
Разом із тим, як убачається з оскаржуваного рішення від 04.03.2025 №025750008805, відповідач повторно поклав у його основу ті самі доводи щодо формальних порушень при заповненні трудової книжки, які вже були предметом судового розгляду та визнані необґрунтованими. 
Фактично відповідач не надав нових доказів, які б спростовували реальність трудової діяльності позивача, а лише повторив попередню аргументацію, що свідчить про неврахування правової позиції суду та формальний підхід до виконання судового рішення. 
З матеріалів справи вбачається, що у трудовій книжці колгоспника № НОМЕР_3 містяться записи про прийняття позивача 03.04.1985 у члени колгоспу «Червоний партизан», подальшу реорганізацію господарства, а також відомості про трудову участь позивача в громадському господарстві за 1985– 2001 роки. 
На сторінках 58– 60 трудової книжки відображено встановлений річний мінімум трудової участі (280 вихододнів) та фактично виконані позивачем вихододні за кожен відповідний рік, причому у більшості років фактичне виконання перевищувало встановлений мінімум. Зазначені записи засвідчені підписами посадових осіб та печатками підприємства, а також містять посилання на книгу обліку праці. 
Таким чином, твердження відповідача про відсутність даних щодо встановленого мінімуму та відпрацьованих трудоднів спростовуються безпосереднім змістом трудової книжки та не відповідають фактичним обставинам справи. 
Посилання відповідача на розбіжність у написанні прізвища в уточнюючій довідці №343 від 30.03.2023 (Конгурець замість Конгурцев) також не може бути підставою для неврахування відповідних періодів роботи. 
Суд враховує, що відомості про періоди роботи та кількість відпрацьованих вихододнів, зазначені в довідці, повністю узгоджуються з даними трудової книжки позивача, що в сукупності свідчить про належність цієї довідки саме позивачеві. Наявна розбіжність у прізвищі має ознаки технічної описки та не спростовує змісту документа, а відповідач, маючи право перевірити достовірність поданих документів шляхом витребування додаткових відомостей, таким правом не скористався. 
Щодо доводів про відсутність запису про дату звільнення, суд зазначає, що наявність у трудовій книжці системних записів про трудову участь позивача протягом відповідних років, засвідчених належним чином, підтверджує факт його перебування у трудових відносинах та виконання роботи. Сам по собі формальний недолік у вигляді відсутності окремого запису про звільнення не спростовує факту виконання роботи та не може нівелювати доказове значення інших належних і допустимих доказів. 
Відповідачем не доведено недостовірність записів у трудовій книжці, не спростовано факт виконання позивачем встановленого мінімуму трудової участі, а також не наведено доказів, які б свідчили про відсутність у позивача відповідного страхового стажу. 
Натомість рішення про відмову ґрунтується переважно на формальних зауваженнях до оформлення документів, що суперечить принципам розумності, добросовісності та пропорційності, а також не забезпечує належного балансу між публічним інтересом та правом особи на соціальний захист, гарантованим ст. 46 Конституції України. 
За таких обставин суд доходить висновку, що рішення відповідача від 04.03.2025 №025750008805 про відмову у призначенні позивачеві пенсії за віком є протиправним, оскільки прийняте без належного врахування правової оцінки суду, викладеної у рішенні по справі №120/9014/24, без повного та об`єктивного з`ясування обставин справи, отже, позовні вимоги в частині його скасування підлягають задоволенню.
Щодо позовної вимоги зобов`язального характеру, то суд зауважує, що відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Водночас, у відповідності до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.
Отже, у зв`язку з тим, що судом визнано протиправним та скасовано рішення відповідача №025750008805 від 04.03.2025, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу позивача період його роботи, зазначені в трудовій книжці серії НОМЕР_1 , а саме з 23.04.1985 по 01.01.1999 в колгоспі «Червоний партизан», який був реорганізований в КСП «Сальницьке», та повторно розглянути заяву позивача від 25.04.2024 про призначення пенсії за віком.
Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку про задоволення позову.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд зазначає, що згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При зверненні до суду з даною позовною заявою позивачем сплачено судовий збір в сумі 1 211 грн 20 коп.
Таким чином поверненню позивачеві за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ у Вінницькій області підлягає сума у розмірі 1 211 грн 20 коп.
Керуючись ст. 2, 6, 9, 73-78, 90, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №025750008805 від 04.03.2025.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди його роботи, зазначені в трудовій книжці серії НОМЕР_1 , а саме з 23.04.1985 по 01.01.1999 в колгоспі «Червоний партизан», який був реорганізований в КСП «Сальницьке», та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.04.2024 про призначення пенсії за віком.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1 211 грн 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, 21005, код ЄДРПОУ 13322403)

Повний текст рішення складено та підписано суддею 17.02.2026 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна