КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 лютого 2026 року м. Київ справа №640/11873/22
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом громадянки російської федерації ОСОБА_1 до Центрального міжрегіональне управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
в с т а н о в и в:
До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась громадянка російської федерації ОСОБА_1 з позовом до Центрального міжрегіональне управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області, в якому просить суд:
- визнати протиправним і скасувати рішення Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про відмову громадянці російської федерації ОСОБА_1 у наданні дозволу на імміграцію в Україну;
- зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області повторно розглянути заяву громадянки російської федерації ОСОБА_1 у наданні дозволу на імміграцію в Україну.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що з метою отримання дозволу на імміграцію звернулась з відповідною заявою до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області на підставі пункту 1 частини 3 статті 4 Закону України "Про імміграцію". Однак відповідачем прийнято рішення про відмову в наданні дозволу на імміграцію в Україну без зазначення жодного аргументу або обставин, які стали підставою для застосування пункту 4 частини 1 статті 10 Закону України "Про імміграцію".
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.08.2022 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.
13.12.2022 Верховною Радою України було прийнято Закон України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" №2825-IX, статтею 1 якого встановлено ліквідувати Окружний адміністративний суд міста Києва.
Пунктом 1 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" вказаного Закону визначено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.
Згідно з пунктом 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" вказаного Закону установлено, що з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.
14.12.2022 вказаний Закон був опублікований в газеті "Голос України" №254 та набрав чинності 15.12.2022.
15.09.2023 на адресу Київського окружного адміністративного суду від Окружного адміністративного суду міста Києва надійшли матеріали цієї адміністративної справи та за результатом автоматизованого розподілу були передані на розгляд судді Василенко Г.Ю.
Ухвалою Київського окружного адміністративного прийнято д провадження адміністративну справу та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог та вказує, що відповідно до отриманої інформації від Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області, позивач за вказаною нею у заяві адресою фактично не проживає, що свідчить про зазначення неправдивих відомостей.
Також, відповідачем подано клопотання про залучення Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача. Суд не вбачає доцільним залучати Головне управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області, оскільки рішення, прийняте за результатами розгляду даної справи не вплине на порушення прав, свобод і інтересів чи обов`язків вказаного суб`єкта, оскільки навіть у випадку задоволення позову позивача останнє не створює будь-яких правових наслідків для Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області.
Позивач подала пояснення на відзив, в якому просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та вказує, що пояснила працівнику Службу безпеки України, який здійснював перевірку про особливість розміщення квартири АДРЕСА_1 .
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою російської федерації, про що свідчить паспорт російської федерації НОМЕР_1 .
03.08.2018 між ОСОБА_1 та громадянином України ОСОБА_2 укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , актовий запис №782.
Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 .
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 ОСОБА_4 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до довідки про реєстрацію особи громадянином України №603/2021, видана Центральним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби в м. Києві та Київській області від 25.03.2021 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно з рішенням Центрального міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби в м. Києві та Київській області від 17.02.2021 набув громадянства України на підставі частини 1 статті 7 Закону України "Про громадянство України".
23.06.2021 ОСОБА_1 отримала посвідку на тимчасове проживання № НОМЕР_4 на підставі 04/14 , яка видана органом 8011 та дійсна до 17.06.2022.
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 ОСОБА_4 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
З матеріалів справи вбачається, що позивач звернулась із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну від 24.06.2021
Центральним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби в м. Києві та Київській області направлено лист від 20.07.2021 до Святошинського УП ГУ НП у м. Києві щодо надання інформації відносно ОСОБА_1 про можливість притягнення іноземця до адміністративної відповідальності, перебуванняна обліку підрозділів поліції, та інша наявна інформація, яка може слугувати підставою для відмови у наданні дозволу на імміграцію.
Центральним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби в м. Києві та Київській області направлено лист від 20.07.2021 до Державної прикордонної служби України про надання інформації щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про наявність чи відсутність підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію в Україну.
Центральним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби в м. Києві та Київській області направлено запит від 20.07.2021 до Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області щодо перевірки наявності чи відсутності підстав для отримання дозволу на імміграцію ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Святошинське УП ГУ НП у м. Києві направило відповідачу матеріали перевірки щодо ОСОБА_1 , в якій вказано, що згідно з бази інформаційного порталу Національної поліції України громадянка ОСОБА_1 до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувались, на профілактичних обліках Святошинського УП ГУ НП у м. Києві не перебуває. Повідомлень та скарг за місцем проживання не надходило.
Державна прикордонна служба України повідомила відповідача, що перевіркою встановлено, що станом на 04.08.2021 інформація про ОСОБА_1 у базі даних про заборону в`їзду в Україну відсутня.
Головним управлінням Служби безпеки України в м. Києві та Київській області листом №7610/1/8010-22 повідомив відповідача, що ОСОБА_1 за вказаною адресою: АДРЕСА_2 фактично не перебуває, що може свідчити про свідоме зазначення нею неправдивих відомостей. 
Центральним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби в м. Києві та Київській області сформовано висновок за результатами розгляду заяви громадянки російської федерації ОСОБА_1 про надання дозволу на імміграцію в Україну від 08.07.2022 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну.
Центральним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби в м. Києві та Київській області прийнято рішення №80114300015006/287 від 08.07.2022 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянці російської федерації ОСОБА_1 на підставі пункту 4 частини 1 статті 10 Закону України "Про імміграцію".
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з позовом у цій справі, з приводу чого суд зазначає таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до положень статті 1 Закону України від 22.09.2011 № 3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець - це особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.
Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначає Закон України від 07.06.2021 № 2491-III «Про імміграцію» (далі - Закон № 2491-III у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до положень статті 3 Закону № 2491-ІІІ правовий статус іммігранта в Україні визначається Конституцією України, цим Законом, іншими законами України та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Згідно із частиною першою статті 4 Закону № 2491-III, дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції.
Підпунктом 1 частини третьої статті 4 Закону № 2491-III регламентовано, що дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 9 Закону № 2491-III заяви про надання дозволу на імміграцію подаються особами, які перебувають в Україні на законних підставах, - до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.
Заяву про надання дозволу на імміграцію заявник подає особисто до відповідного органу державної влади. За наявності поважних причин (хвороба заявника, стихійне лихо тощо) заява може надсилатися поштою або за дорученням заявника, посвідченим нотаріально, подаватися іншою особою (частина друга статті 9 Закону № 2491-III).
У той же час, положення частини п`ятої статті 9 Закону № 2491-III, передбачають, що для надання дозволу на імміграцію до заяви додаються такі документи: 1) три фотокартки; 2) копія документа, що посвідчує особу; 3) документ про місце проживання особи; 4) відомості про склад сім`ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо особа, яка подає заяву, перебуває в шлюбі); 5) документ про те, що особа не є хворою на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.
Крім зазначених документів подаються для осіб, зазначених у пункті 4 частини другої та у пункті 1 частини третьої статті 4 Закону № 2491-III, - копії документів, що засвідчують їх родинні стосунки з громадянином України (пункт 4 частини сьомої статті 9 Закону № 2491-III).
У разі неподання особою всіх визначених цим Законом документів заява про надання дозволу на імміграцію не приймається (частина десята статті 9 Закону № 2491-III).
Термін розгляду заяви про надання дозволу на імміграцію не може перевищувати одного року з дня її подання (частина одинадцята статті 9 Закону № 2491-III).
Процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну, поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію визначено Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і подання про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 № 1983 (далі - Порядок № 1983 у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до підпункту 3 пункту 2 Порядку № 1983, рішення за заявами про надання дозволу на імміграцію залежно від категорії іммігрантів приймають територіальні підрозділи ДМС (далі - територіальні підрозділи) - стосовно іммігрантів, які на законних підставах перебувають на території України і є іммігрантами позаквотової категорії (крім іммігрантів, стосовно яких рішення приймає ДМС або територіальний орган), а саме: одного з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітей і батьків громадян України.
Згідно із пунктом 11 Порядку № 1983, для отримання дозволу на імміграцію разом із заявою встановленого ДМС за погодженням з МЗС зразка подаються: паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства (після пред`явлення повертається), та копія його сторінок; засвідчений у встановленому законодавством порядку переклад українською мовою сторінки паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними; три фотокартки розміром 3,5 х 4,5 сантиметра; документ про місце проживання (в Україні та за кордоном). Документом про місце проживання на території України для осіб, які отримали посвідки на тимчасове проживання, є довідка про реєстрацію місця проживання. Місце проживання в Україні осіб, які тимчасово на законних підставах перебувають на її території, підтверджується документами, передбаченими абзацом сьомим підпункту 1 пункту 9 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 р. № 150 (Офіційний вісник України, 2012 р., № 17, ст. 612); документально підтверджені відомості про склад сім`ї (копії свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, документів про усиновлення, встановлення опіки чи піклування тощо); документ, виданий лікувально-профілактичним закладом про відсутність у заявника хвороб, зазначених у пункті 5 частини п`ятої статті 9 Закону № 2491-III (крім осіб, зазначених у пунктах 1 і 3 частини третьої статті 4 Закону). Особи, які постійно проживають за межами України, подають документ, виданий лікувальним закладом держави за місцем проживання, який підлягає легалізації в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами; довідка, видана компетентним органом держави попереднього проживання або її дипломатичним представництвом чи консульською установою в Україні, про відсутність судимості (крім осіб, зазначених у пунктах 1 і 3 частини третьої статті 4 Закону № 2491-III). У виняткових випадках такі відомості можуть бути отримані ДМС чи територіальними органами і підрозділами шляхом надсилання відповідного запиту компетентним органам іноземних держав, з якими укладено договір про правову допомогу у цивільних, сімейних та кримінальних справах; квитанція про сплату державного мита або консульського збору, якщо за дії, пов`язані з наданням дозволу на імміграцію, законодавством передбачена їх сплата, або документ, який підтверджує наявність пільг щодо сплати.
Документи, визначені пунктами 1-14 частини сьомої статті 9 Закону № 2491-III додатково подаються відповідно до категорії іммігрантів.
У разі необхідності відповідні територіальні органи і підрозділи, які забезпечують провадження у справах з питань імміграції, можуть затребувати інші документи, що уточнюють наявність підстав для надання дозволу на імміграцію, якщо це не суперечить Закону № 2491-III, а також запросити для бесіди заявників чи інших осіб.
Документи, видані компетентними органами іноземних держав, підлягають легалізації в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України. Копії цих документів, а також письмове підтвердження згоди на імміграцію та гарантії приймаючих осіб, передбачені пунктом 6 частини сьомої статті 9 Закону № 2491-III, подаються нотаріально засвідченими. Документи, відомості за якими можуть змінюватися, можуть бути подані протягом шести місяців від дня їх видачі.
Пунктом 14 Порядку № 1983, передбачено, що територіальні органи і підрозділи після отримання документів від зазначених у пунктах 12 і 13 цього Порядку органів перевіряють у місячний термін правильність їх оформлення, з`ясовують у межах своєї компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених статтею 10 Закону № 2491-III, надсилають відповідні запити до МВС, органів Національної поліції, регіональних органів СБУ та Держприкордонслужби.
МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ та Держприкордонслужба проводять відповідно до компетенції у місячний строк після надходження таких запитів перевірку з метою виявлення осіб, яким дозвіл на імміграцію не надається. Про результати перевірки інформується орган, який надіслав запит.
Термін перевірки може бути продовжений, але не більше ніж на один місяць.
За правилами пункту 16 Порядку № 1983, у разі коли прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції територіальних органів і підрозділів, ці органи аналізують у місячний термін отриману від зазначених в абзаці другому пункту 14 цього Порядку органів інформацію та на підставі матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу.
При цьому рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу діє протягом року від дня його прийняття (пункт 19 Порядку № 1983).
Тож, територіальні органи ДМС України вправі витребувати в інших державних органів додаткову інформацію щодо осіб, які подали заяву про отримання дозволу на імміграцію, а також викликати таких осіб, а також інших, на бесіду. І лише за результатами аналізу цієї інформації, органи ДМС України приймають відповідне рішення.
У той же час, вичерпний перелік підстав для відмови у видачі дозволу на імміграцію викладено у частині першій статті 10 Закону № 2491-III.
Так, згідно із пунктом 4 частини першої статті 10 Закону № 2491-III, дозвіл на імміграцію не надається особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи.
З матеріалів справи вбачається, що фактичною підставою для прийняття рішення про відмову в наданні дозволу на імміграцію стала інформація, отримана від Головного управління СБУ у м. Києві та Київській області.
Так, у висновку, що передував ухваленню спірного рішення вказано, що у відповіді від Головного управління СБУ у м. Києві та Київській області зазначено, що за вказаною адресою позивач фактично не проживає, що може свідчити про свідоме зазначення ним неправдивих відомостей. Враховуючи викладене, відповідач дійшов висновку, що громадянка російської федерації ОСОБА_1 при поданні заяви про надання дозволу на імміграцію в Україну свідомо надала неправдиві відомості щодо місця свого проживання.
Разом із тим, суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували доводи відповідача щодо зазначення позивачем свідомо неправдивих відомостей у заяві про надання дозволу на імміграцію. Зокрема, відповідачем не надано жодних документів чи актів, складених уповноваженими посадовими особами, які б фіксували факт непроживання позивача за заявленою адресою. Не міститься також доказів проведення безпосередніх перевірочних заходів міграційним органом, таких як виїзд за місцем реєстрації, складання протоколів чи актів огляду, або інші процесуальні дії, що могли б підтвердити чи спростувати інформацію, викладену у листі Головного управління Служби безпеки України в м. Києві та Київській області.
Крім того, у матеріалах справи відсутні будь-які свідчення чи пояснення осіб, які проживають у безпосередній наближеності до вказаної позивачем адреси, зокрема сусідів або мешканців будинку, що могло б слугувати додатковим підтвердженням чи спростуванням факту проживання позивача. Відповідачем не наведено доказів здійснення опитування таких осіб, не долучено письмових пояснень чи протоколів бесід, які могли б мати значення для встановлення фактичних обставин.
Таким чином, єдиним джерелом інформації, на яке посилається відповідач, є лист Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області. Однак зазначений документ носить довідковий характер і сам по собі не може замінити комплексної перевірки, яку зобов`язаний здійснити міграційний орган відповідно до вимог Закону №2491-ІІІ та Порядку №1983. Відсутність додаткових доказів, що підтверджують факт свідомого зазначення неправдивих відомостей, свідчить про неповноту та формальний характер перевірки, проведеної відповідачем.
Отже, суд зазначає, що матеріали справи не містять підтвердження доводів відповідача щодо подання позивачем свідомо неправдивих відомостей, а також не містять доказів проведення належних перевірочних дій, спрямованих на встановлення факту проживання позивача за заявленою адресою.
Враховуючи викладене, суд вважає, що ЦМУ ДМС України в м. Києві та Київській області не надано належних доказів існування обставин, що передбачені статтею 10 Закону №2491-ІІІ, які б надавали йому підстави для прийняття рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянці російської федерації ОСОБА_1 , а отже дане рішення є протиправним та підлягає скасуванню. 
Отже, позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області №80114300015006/287 від 08.07.2022 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянці російської федерації ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву, суд зазначає наступне.
Підпунктом 3 частини 1 статті 6 Закону №2491-ІІІ регламентовано, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів організовує роботу з прийняття рішень про надання дозволу на імміграцію, про відмову у наданні дозволу на імміграцію, про скасування дозволу на імміграцію та видання копій цих рішень особам, яких вони стосуються.
Звідси слідує, що саме до дискреційних повноважень ДМС України належить прийняття рішення про надання дозволу на імміграцію або про відмову у наданні дозволу на імміграцію.
Таким чином, ефективним способом захисту прав позивача є зобов`язання Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області повторно розглянути заяву громадянки російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 24.06.2021 про надання дозволу на імміграцію в Україну, з урахуванням висновків, які викладені у цьому рішенні.
Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Під час звернення до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 992,40 грн.
Враховуючи задоволення позову, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору, підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області
На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області №80114300015006/287 від 08.07.2022 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянці російської федерації ОСОБА_1 .
Зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області повторно розглянути заяву громадянки російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 24.06.2021 про надання дозволу на імміграцію в Україну, з урахуванням висновків, які викладені у цьому рішенні.
Стягнути на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір у розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві грн. 40 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (ЄДРПОУ 42552598).
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Василенко Г.Ю.