Справа № 523/24263/25
Провадження №2/523/1228/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"02" березня 2026 р. м.Одеса

Пересипський районний суд м.Одеси у складі:
головуючої судді - Середи І.В., 
за участю секретаря –Ячменьової Д.В.,
позивачки - ОСОБА_1 ,
представниці відповідача - Акуленко А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №9 в м. Одесі в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» про визнання дій протиправними, незаконними, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди, 
УСТАНОВИВ:
13 листопада 2025 року позивачка ОСОБА_1 звернулася з позовом до ТОВ «Одеська енергопостачальна компанія» та просить :
- визнати відмову відповідача у відновленні електропостачання з підстав несплати 3% річних та інфляційних нарахувань протиправними, 
- визнати незаконним та скасувати нарахування 3% річних та інфляційних складових, здійснені без судового рішення, 
- визнати протиправним та недостовірним зазначення в рахунку в розділі «Призначення платежу» «Оплата за послуги згідно рахунку, оскільки 3% річних та інфляційна складова не є послугою,
- зобов`язати відповідача повернути безпідставно отримані кошти у сумі 4132,41 грн, сплачені за незаконним рахунком,
- зобов`язати відповідача утриматися від подальших подібних дій стосовно позивача,
-стягнути моральну шкоду у розмірі 5000 грн за порушення прав споживача.
В обгрунтування заявлених вимог позивачка зазначила, що 05 серпня 2025 року вона повністю сплатила суму заборгованості, але постачання електроенергії не було відновлено. 21 серпня 2025 року вона звернулася з електронним листом із заявою -скаргою щодо невідновлення електропостачання, відповіді не отримала. 22 серпня 2025 року її доньці під час усної розмови з начальником компанії було повідомлено, що повторне підключення можливе лише після сплати 3% річних та інфляційних нарахувань, та повідомлено, що судового рішення для цього не потрібно, оскільки ООЕК є «кредитором», як банк. Також дали пораду не користуватися електроенергією, якщо немає грошей на оплату. 
Вона була змушена оплатити два окремі рахунки за послугу повторного підключення у сумі 2824,23 грн, а також за 3% річних і інфляційні втрати у сумі 4132,41 грн.
У рахунку було зазначено призначення платежу «Оплата за послуги згідно з рахунком» хоча 3% річних та інфляційна складова не є послугою, а тому не можуть бути предметом договору постачання електроенергії. Відповідач ввів її в оману видавши штрафні нарахування за оплату послуг, та користувався її вразливим становищем і змусив сплатити додаткову суму. Лише 26 серпня 2025 року після оплати всіх рахунків позивачці відновлено електропостачання.
Дії відповідача призвели до моральних страждань, оскільки внаслідок відключення електроенергії в житлі не працювали необхідні побутові прилади, порушувалися належні умови проживання.
17 грудня 2025 року від відповідача надійшов відзив на позов, за змістом якого не погоджується з позовом в повному обсязі і не вбачає правових підстав для задоволення його позовних вимог. 22 серпня 2025 року позивач звернувся з заявою про видачу рахунку на оплату послуг з відключення/підключення електроенергії та цього ж дня здійснив оплату послуги з відновлення електроживлення. 25 серпня2025 року (понеділок) ТОВ «ООЕК» стало відомо про надходження відповідних коштів, у зв`язку з чим було направлено Оператору системи розподілу АТ «ДТЕК ОДЕСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» заяву про відновлення електроживлення. Таким чином, з урахуванням положень чинного законодавства дії зі сторони постачальника ТОВ «ООЕК» були проведені з дотриманням норм у сфері ринку електричної енергії, а саме, після оплати заборгованості за спожиту електричну енергію (наявність якої позивачем не заперечується) та після оплати послуги з відновлення постачання електричної енергії. 
Щодо доводів позивача про ненадання відповіді на заяву-скаргу від 21.08.2025 року, яка зареєстрована за номером № 587- 01-4936, то вона була розглянута ТОВ «ООЕК» у встановлені законодавством строки. Відповідь зареєстрована за номером № 590/01-02-818 від 02.09.2025 року та направлена засобами поштового зв`язку на адресу, зазначену у зверненні споживача, а саме: АДРЕСА_1 . Згідно трекінгу поштового відправлення лист було повернуто у зв`язку з закінченням строків зберігання. Твердження позивача про порушення норм Закону України «Про звернення громадян» є помилковим та не відповідає дійсності.
Звертаючи увагу на подані позивачем письмові докази, відповідач зазначив, що жоден з наданих документів не підтверджує обов`язковість сплати 3% річних та інфляційних втрат з метою відновлення постачання електроенергії. Боржнику був виставлений рахунок на сплату вищезазначених сум, так як ТОВ «ООЕК» має законне право на їх стягнення, напряму передбачене нормами цивільного законодавства.
Виникнення у кредитора права на нарахування 3% річних та інфляційних втрат не обмежене виключно ухваленим судовим рішенням та початково не пов`язане з ним, а виходить з норм законодавства в силу наявності факту простроченого грошового зобов`язання зі сторони боржника. Дії ТОВ «ООЕК» щодо заявлення про своє право на відповідну компенсацію шляхом виставлення боржнику (позивачу) рахунку є цілком правомірними та обґрунтованими.
В силу норм законодавства та судової практики, 3% річних та інфляційні втрати по своїй суті не є штрафними санкціями, як про те зазначає позивач, а мають компенсаційний характер. Окрім того, підстави для нарахування відповідних компенсаційних витрат виникають через порушення виконання умов договору самим споживачем в частині здійснення своєчасної оплати за поставлену та спожиту електричну енергію. В даній справі, остання оплата перед здійсненням повного погашення заборгованості 05.08.2025 року за спожиту електричну енергію була здійснена 16.04.2024 року, тобто з розривом майже у півтора роки, в той час як обов`язок сплати у споживача виникає щомісячно.
Позивач намагається ввести суд в оману, помилково стверджуючи про те, що в призначенні платежу вказаного рахунку зазначається про зарахування коштів в рахунок сплати вартості спожитої електричної енергії. Однак, в призначенні платежу рахунку на сплату 3% річних та інфляційних втрат № 1-00000754 від 22.08.2025 р. вказано: «1-00000754; Оплата послуги зг. рахунку № 1-00000754 від 22.08.2025р.». Тобто, фактично в призначенні платежу зазначається про зарахування коштів за цим самим рахунком про сплату 3% річних та інфляційних втрат. Крім того, відповідач зазначає, що рахунки на оплату не є первинними бухгалтерськими документами, а тому на їх форму оформлення та заповнення не поширюється дія Закону України «Про бухгалтерський облік» і вони можуть бути складені в довільній формі. Надані споживачу рахунки мають той вигляд, за якого споживач має змогу ознайомитись з усіма його компонентами та реквізитами, які, в свою чергу, дають чітке розуміння за що саме та на яку суму вони виставлені.
У разі незгоди, боржник може не підписувати їх та не проводити відповідні платежі, що свідчитиме про незгоду останнього виконувати законні вимоги в добровільному порядку та необхідність стягувача звернутися для вирішення питання в судовому порядку. Таким чином, твердження позивача про включення 3% річних та інфляційних втрат до предмету договору про постачання електричної енергії в розрізі включення даних нарахувань до суми за електроенергію, не відповідають дійсності.
Вимога позивача про зобов`язнання відповідача утриматись від вчинення певних дій стосується ймовірного порушення прав позивача відповідачем у майбутньому, і у даному випадку базується лише на припущеннях про те, що право може бути порушене у майбутньому. Обраний позивачем такий спосіб судового захисту є невизначеним та абстрактним, розрахованим на майбутнє, а відтак не підлягає задоволенню.
При подачі вищезазначеної позовної заяви позивачем не порушувалось питання стосовно неправомірності відключення від постачання електричної енергії. Окрім того, споживачем самостійно було сплачено виниклу заборгованість, яка і стала підставою для проведення таких дій зі сторони оператора системи розподілу з ініціативи електропостачальника. Згідно Правил роздрібного ринку електричної енергії та умов Договору про постачання електричної енергії постачальнком універсальної послуги, стороною якого є ОСОБА_1 , на останню окрім прав, покладені і певні обов`язки. Внаслідок невиконання позивачем останніх і виникли відповідні наслідки.
З урахуванням положень чинного законодавства дії зі сторони електропостачальника були проведені з дотриманням норм у сфері ринку електричної енергії. Окрім того, виходячи з того, якими будуть результати розгляду справи, лише саме порушення без подання належних та допустимих доказів не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди.
Позивачем не доведено, які саме норми законодавства чи положення публічного договору було порушено ТОВ «ООЕК» та не надано на підтвердження жодних належних та допустимих доказів щодо обставин, які мають істотне значення для вирішення справи та стягнення моральної шкоди. Отже, на підставі вищевикладеного, позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними.
В судовому засіданні позивачка підтримала вимоги з підстав вказаних в позові.
Представниця відповідача заперечувала проти задоволення позову з підстав вказаних у відзиві.
Заслухавши учасників справи, дослідивши надані докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню.
Як встановлено судом з письмових доказів 05 серпня 2025 року ОСОБА_1 сплатила заборгованість за електроенергію у сумі 18808,48 грн.
22 серпня 2025 року платник ОСОБА_2 , донька позивачки, сплатила 2824,23 грн. як оплату послуг згідно рахунку №1-00000753 від 22.08.2025 р., та 4132,41 грн оплата послуги згідно рахунку №1-00000754 від 22.08.2025 р.
Як вбачається з акту-рахунку №100000753 від 22.08.2025 року відшкодування з відключення та підключення склало 2824,23 грн.
Згідно акту -рахунку №1-00000754 від 22.08.2025 р 3% річних та індекс інфляції склали 4132,41 грн., також зазначено призначення платежу послуги згідно рахунку.
21 серпня 2025 року позивачка направила на електронну адресу відповідача заяву-скаргу з повідомленням про оплату суми заборгованості, та порушення її прав через невідновлення електропостачання.
22 серпня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача з заявою в якій зазначила, що у зв`язку з відключенням від електромереж її помешкання за заборгованість за спожиту електроенергію, просить надати рахунок для оплати витрат з відключення та підключення. 
25 серпня 2025 р відповідач звернувся до оператора системи розподілу про відновлення електроживлення споживачу.
02 вересня 2025 року ТОВ «ООЕК» надало відповідь на звернення позивачки від 21 серпня 2025 року із змісту якого вбачається, що фактично припинення електроживлення електроустановки було проведено 23.06.2025p. та повідомлено, з посиланням на п.7.12. Правил відновлення електроживлення електроустановок споживача, електроживлення яких було припинено за заборгованість за спожиту електричну енергію, здійснюється оператором системи у порядку, визначеному Кодексом системи передачі та Кодексом систем розподілу, протягом 3 робочих днів у містах після отримання від ініціатора відключення інформації про усунення споживачем порушень, що підтверджується відповідним документом учасника ринку, на вимогу якого здійснювалося припинення електроживлення. Також повідомлено, що на дату надання інформації на звернення, відшкодування збитків отримано і ТОВ «ООЕК» ініціював відновлення електропостачання 25.08.2025 р.. Даний лист відправлено послугою АТ «Украпошта» та повернуто без вручення з відміткою про закінчення строку зберігання (поштовий трекінг за №0601187718159).
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Як закріплено нормами ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 3ст. 58 Закону України «Про ринок електричної енергії», споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.
Згідно з нормами ст.714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
Відповідно до частини четвертої ст.26 Закону України «Про електроенергетику» споживач енергії несе відповідальність за порушення умов договору з енергопостачальником та правил користування електричною і тепловою енергією та виконання приписів державних інспекцій з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної та теплової енергії згідно із законодавством України. Правила користування електричною і тепловою енергією для населення затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Верховний Суд в своїй постанові від 15 липня 2019 року у справі № 347/713/17 зазначив, що відповідно до змісту статті 11 ЦК України за відсутності письмового договору факт відкриття особового рахунку, видача книжки та постачання електричної енергії вважається укладенням договору на умовах, передбачених Законом України «Про електроенергетику».
У відповідності до ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ст. ст.525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
За нормами ст.625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Аналіз вказаних норм свідчить про те, що відповідач має право на отримання суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.
Отже, приймаючи до уваги наявність між сторонами договірних відносин, з приводу постачання та споживання електричної енергії, враховуючи не виконання її умов відповідачем в повному обсязі та на умовах визначених договором приєднання, у вигляді несвоєчасної сплати за спожиту електричну енергію, суд дійшов висновку, що нарахування позивачці 3% річних та індексу інфляції відповідає нормам законодавства.
При цьому, судом враховано, що позивачка не оспорює підстави її відключення від послуги, розміру заборгованості,3 % річних та індексу інфляції.
Таким чином, враховуючи висновки суду, твердження позивачки про безпідставність отриманих відповідачем коштів не знайшло свого підтвердження. 
Згідно пп.2,3,4 п.5.5.5 глави 5.1 розділу V Правил роздрібного ринку електричної енергії, затвердженої постановою Національної комісії, що здійснює державне
регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 №312, споживач електричної енергії зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів;  за умови неповної оплати за спожиту електричну енергію припинити власне електроспоживання відповідно до умов договору;   здійснювати оплату рахунків, виставлених на підставі актів про порушення цих Правил та умов договору.
Згідно з п.8.1, 8.2 Типового договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" (додаток 7 до Правил роздрібного ринку електричної енергії) припинення електропостачання не звільняє споживача від обов`язку сплатити заборгованість постачальнику за цим Договором. Постачальник має право звернутися до оператора системи з вимогою про відключення об`єкта споживача від електропостачання виключно у випадках, передбачених законодавством, у тому числі ПРРЕЕ.
Згідно п.9.1. Типового договору за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством. 
Постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків, а споживач відшкодовує збитки, понесені постачальником, виключно у разі: порушення споживачем термінів розрахунків з постачальником - в розмірі, погодженому сторонами в цьому договорі; відмови споживача надати представнику постачальника доступ до свого об`єкта, що завдало постачальнику збитків, - в розмірі фактичних збитків постачальника.
За вимогами п.7.12. Правил- відновлення електроживлення електроустановок споживача, електроживлення яких було припинено з підстав, зазначених у пунктах 7.5 та/або 7.6 цього розділу, здійснюється оператором системи у порядку, визначеномуКодексом системи передачі таКодексом систем розподілу, протягом 3 робочих днів у містах та 5 робочих днів у сільській місцевості після отримання від ініціатора відключення інформації про усунення споживачем порушень, що підтверджується відповідним документом учасника ринку, на вимогу якого здійснювалося припинення електроживлення. Про усунення причин відключення ініціатор такого відключення повідомляє оператора системи в день отримання такої інформації.
Згідно з нормами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч.1,2 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1)письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів;3) показаннями свідків.
Нормами ч.1,2 ст.77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
За нормами ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до вимог ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з вимогами ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За нормами ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Враховуючи надані докази та норми, які регулюють виниклі правовідносини, суд дійшов висновку, що не знайшли свого підтвердження доводи позивачки про відмову у відновленні електропостачання і примушування до сплати вказаної суми, відновлення послуги відбулося в терміни визначені вказаними нормами, а оплату 3% річних та індексу інфляції є добровільними.
За змістом ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування; відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.
Частиною 3 ст. 4 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено, що споживачі зобов`язані: 1) перед початком експлуатації товару уважно ознайомитися з правилами експлуатації, викладеними в наданій виробником (продавцем, виконавцем) документації на товар; 2) в разі необхідності роз`яснення умов та правил використання товару - до початку використання товару звернутися за роз`ясненнями до продавця (виробника, виконавця) або до іншої вказаної в експлуатаційній документації особи, що виконує їх функції; 3) користуватися товаром згідно з його цільовим призначенням та дотримуватися умов (вимог, норм, правил), встановлених виробником товару (виконавцем) в експлуатаційній документації; 4) з метою запобігання негативним для споживача наслідкам використання товару - застосовувати передбачені виробником в товарі засоби безпеки з дотриманням передбачених експлуатаційною документацією спеціальних правил, а в разі відсутності таких правил в документації - дотримуватися звичайних розумних заходів безпеки, встановлених для товарів такого роду.
Згідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" в редакції від 27.02.2009 р., відповідно до ст. 119 ЦПК у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. При недотриманні позивачем зазначених вимог настають наслідки, передбачені ст.121 ЦПК.
За вимогами ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Окрім того, вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення відшкодування моральної шкоди, суд виходить з того, що згідно ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Як судом було з`ясовано, відновлення електропостачання відбулося у визначений вказаними нормами термін, протягом трьох днів після оплати заборгованості, вартості витрат на відключення та відновлення, тобто дії відповідача є правомірними.
Отже, суд вважає не доведеним факт завдання позивачці моральної шкоди, а тому, приходить до висновку, що в задоволенні такої вимоги також слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 12,13, 76, 81, 89, 95,258-259, 263-265, 268, 273, 279,354-355 ЦПК України, -
ВИРІШИВ:
Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» про визнання дій неправомірними, незаконними, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення.

Суддя